154 



Udseende, navnlig ved de gule Pletter og Baand paa Hoved, 

 Bryst og Bagkrop, saa meget en af de mindre Arbejdere i 

 den nævnte Hvepses Samfund, at det er umuligt at se 

 Forskjel paa dem i Flugten. Den har jo heller ikke at gjøre 

 med en ubeskyttet Sommerfugle- eller Bladhvepselarve, men 

 med Larver, son beskyttes af aarvaagne Forsvarere, der ere 

 den langt overlegne i Styrke. Hvepsens aabne Reder, der 

 kun bestaa af en eneste Kage af vandrette Celler, hvori 

 Larverne ligge frit, ere lette nok at opdage, men de ere 

 altid besatte af Arbejderhvepse, af hvilke nogle rigtig nok 

 flyve fra og til for at forsyne Larverne med Fode, men 

 andre synes udtrykkelig og alene at være udstillede som 

 Vagtposter for at forjage mistænkelige Gjæster med Bid og 

 Stik. Her kan der ikke være Tale om at trænge ind med 

 Magt, men kun ved List, derved at Skildvagterne skuffes og 

 antage den fremmede for en af deres egne, saa at den kan 

 faa Tid til at anbringe sit Æg i en af Larverne, inden den 

 bliver kjendt. Særdeles slaaende er det, at medens P. gallica 

 i Nord-Europa og de tyske Bjærge har en fremherskende 

 sort Farve med mindre udbredt og blegere gul Tegning, 

 som i Mellem-Euroj)as fladere Egne tiltager i Styrke og 

 Omfang og bliver aldeles overvejende i Syd-Europa, træder 

 Snyltehvepsen i Syd-Tyrol op med en gul Tegning af en 

 betydelig Udstrækning, hvorimod denne i Øvre-Bayern er 

 stærkt indskrænket i Omfang og har antaget en gulhvid 

 Tone. Det er hejst rimeligt, at et Sidestykke til det be- 

 skrevne er at søge i Forholdet mellem Vespa germanica og 

 Conops diadematus^ hvilken efterligner den førstnævnte og ofte 

 ses at ligge paa Lur uden for Hvepserederne og at benytte 

 enhver Lejlighed, der tilbyder sig, til at smutte ind med. 



Det mærkeligste Exempel paa Efterabeise er dog 

 maaske et, der har været længe kjendt i sine Hovedtræk, 

 men først i den seneste Tid er blevet fuldt belyst af 

 Dr. Zeller i Winnenthal. Det drejer sig om en Indvolds- 

 orm, der (man maatte sige: med stor personlig Selvfornæg- 

 telse, hvis Talen var om noget bevidst) efteraber en Insekt- 

 larves Udseende og Bevægelser for at skaffe sin Yngel over- 

 ført til insektædende Fugles Fordøjelseskanal! Paa Planter, 

 der voxe i og ved Vand, opholder sig en lille Snegl med 

 en spids brun Skal, den saakaldte Ravsnegl {Succined). 

 I den indvandrer en lille Ikteform — paa hvad Maade, 

 véd man endnu ikke — men den sætter sig fast mellem 

 dens Indvolde og undergaar der ganske mærkelige Omdan- 

 nelser, i det den forgrener sig stærkt og forvandles til et 



