156 



som han havde i Bur, nogle Ravsnegle, der havde disse 

 Iktesække (Leucochloridium paradoxum) fuldt udviklede i deres 

 Følehorn. Disse insektædende Smaafugle røre ikke Sneglen, 

 hvis denne ikke har disse Snyltere; men i modsat Fald 

 styrte de løs paa den og udrive og sluge med stor Graadighed 

 den formentlige Insektlarve, skuffede af dens Udseende. 

 I deres Mave opløses den helt og holdent, men Ikteynglen 

 bliver fri, vandrer ned i Endetarmen og fuldbyrder der i Lø- 

 bet af nogle faa Dage sin Udvikling og Livsopgave. Sneglen 

 kommer sig let efter Operationen, men en ny Sæk vil snart 

 skyde ud fra „Iktenettet", forlænge sig ud i Følehornene, 

 og det hele Spil begynde forfra. Det er dog ikke alle 

 Fugle, der forsmaa disse Snegle; forskjellige Arter af Vand- 

 høns sluge dem gjærne, og indeholde de „Leukokloridier'*', 

 ville disse blive fordøjede tillige med Sneglen, men Ikte- 

 ungerne blive frie og udvikle sig til kjønsmodne Ikter; de 

 blive i disse Fugle lidt større og ere derfor med Uret 

 blevne ansete for en egen Art (D. liolostomum). Artens 

 Existens vilde derfor egentlig allerede herved være sikret, paa 

 lignende Maade som saa mange andre Arters, der fra Bløddyr 

 og andre lavere Dyr overføres i højere Dyrs Fordøjelses- 

 kanal, uden hin mærkværdige Formumning af Ikteammerne 

 i Maddike-Lignelse, hvorved insektædende Smaafugle narres 

 til at befænge sig selv med dem; men herved opnaas ikke 

 alene, at et større Antal af Fugle-Arter drages ind i Snylte- 

 dyrets Livskreds og bringes til at tjene dets Uvikling, 

 men navnlig, at de modne Ammer en eller to ad Gangen 

 kunne overføres i de for deres Yngel tjenlige Værter, netop 

 naar det rette Øieblik er kommet, og Ammestokken i Sneg- 

 len desuagtet blive ved et skyde det ene Skud efter det 

 andet, saa længe Sneglen lever og ikke bliver gjort til Bytte 

 af sine andre Fjender. Mulighederne for Artens Vedligehol- 

 delse ere derved aabenbart blevne forøgede betydelig, og 

 deri ligger Forklaringen af det hele mærkværdigr Forhold, 

 hvis første Opdagelse i sin Tid i saa høj Grad vakte Zoolo- 

 gernes Forbavselse. 



3. Brasilianske Gikadelarver som Malkekvæg for visse 



Bier; disses Levemaade. Det er velbekjendt, at der er et 

 vist Forhold mellem Myrerne og Bladlusene; til en vis 

 Aarstid finde vi altid, at Myrerne have meget travlt paa 

 de Træer og Planter, hvorpaa der er mange Bladlus, og 

 dersom vi undersøge Sagen nærmere, ville vi finde, at 

 Hensigten med den Opmærksomhed, de vise disse, er at 



