171 



man først har faaet Øjet op derfor, men saa ser man det 

 ogsaa overordentlig hyppig, at det haarde Fjælds Over- 

 flade mange Steder, især paa glatte Skraaninger, er stribet 

 af parallelle finere og grovere Furer eller Rifler, som 

 intet have at gjøre med de fra selve Stenens Masse hid- 

 rørende Striber. At hine Rifler i Fjældets Overflade 

 hidrøre fra de talrige af Gletschernes Underflade medførte 

 større og mindre Stene, som under Gletscherens Bevægelse 

 med uhyre Kraft presses mod det underliggende Fjæld 

 og derved tillige selv afslides og knuses, er først paavist 

 af den berømte Agassiz, som med overordentlig Ihær- 

 dighed undersøgte denne Fremtoning. Da en anden Natur- 

 forsker, som fulgte med Agassiz, ikke vilde antage 

 denne Forklaring af Klippens Afslidning og Rifling, og 

 spurgte Føreren om hvad han troede derom, svarede 

 denne, at saaledes plejede Gletscheren at slide Klippen, 

 uagtet rigtig nok ingen havde set Is paa det Sted. De 

 større og mindre Stene, som Gletscheren fører med sig, 

 blive ved Isens Afsmeltning liggende som store Volde ved 

 dens Sider og Ender (Moræner,*Jokelgærder), og naar Glet- 

 scheren, som det i det mindre ogsaa nu er Tilfældet, i nogle 

 Aar trækker sig tilbage, bliver den Strækning, som den 

 før indtog, bedækket med større og mindre Stenblokke, 

 som ligge paa og i det af Gletscheren ligeledes efterladte 

 Grus, Sand og Ler, medens Fjældgrunden derunder er 

 riflet. Da Nutidens Gletschere saaledes efterlade løse 

 Stene og en riflet og afslebet Fjældgrund, og man ikke 

 kjender andre Kræfter, som virke paa denne Maade, 

 slutter man, at hvor disse to Ting findes, der er det 

 Spor af, at glidende Ismasser have bedækket Landet. 

 Tage vi nu det af den norske Geolog Hørbye udgivne 

 Kort over Riflernes eller Skurin2;sstribernes Retning, som 



