177 



at i Midtjyllands høje Egn omkring Himmelbjærget og 

 Dallerup udgjør denne graa ofte noget forvitrede Gnejs- 

 granit en langt større Del af Stenene end ved Kysterne. 

 Hvorledes det end har sig med Stenenes Slags, er det 

 imidlertid vist, at de ved Kysterne ere friskere end paa 

 Bakkerne, hvor man finder langt flere »raadne« Sten; 

 ved Kysterne viser en stor Sten, naar den slaas over, 

 sig næsten altid af én Farve og Haardhed helt igjennem, 

 medens det paa Bakkerne er temmelig almindeligt, at de 

 yderste 1 — 2 Tommer ere lysere, mattere og blødere paa 

 Grund af en begyndende Sønderdeling. De Stenkløvere, 

 med hvem jeg har talt derom, have gjort den samme 

 Iagttagelse, som de udtrykke saaledes, at Stenene paa 

 Roholm og Hirsholm ere mere »grønne« (d. v. s. friske, 

 med glinsende Brud), »af finere Bonitet« og fuldt saa 

 vanskelige at kløve, medens de oppe i Landet ere mere 

 »tørre« (d. v. s. matte og ru i Bruddet, splintre mere), 

 have fuldt saa meget »Klov« i sig og langt oftere have 

 »Skal« eller »Bark« om sig. (Disse Udtryk for Stenenes 

 Ejendommelighed ved Kløvning ere hentede fra Sammen- 

 ligning med Træ, som kløves). En Forskjel, som svarer 

 til den mellem Stenene paa det nordlige Vendsyssels 

 Bakker og Stenene paa dets Kyster, forekommer mig at 

 være til Stede over hele Landet; saaledes naar man 

 sammenligner Stenene i Midtjylland med dem ved Gylling 

 Strand, eller Stenene ved Kongskilde med dem ved det 

 sydvestlige Sjællands Kyster. 



Denne begyndende Sønderdeling af Stenene paa Bak- 

 kerne (som er lige saa kjendelig hos dem, der graves op 

 af Jorden, som hos dem, der ligge ovenpaa) i Sammen- 

 ligning med Stenene ved Kysterne kan ikke vel forklares 

 paa anden Maade, end at de længere have været udsatte 



FoiEte Række. III. 12 



