184 



ens fra Dagen til Natten, fra den ene Dag til den anden, 

 fra en Aarstid til en anden; pludselig Varme og Kulde, 

 naar de ikke ere af Varighed, lade sig ikke føle der, — 

 hvoraf man kan drage den Slutning, at om ogsaa Skovene 

 stræbe efter at sænke et Lands almindelige Temperatur, 

 saa formindske de dog Yderlighederne og fjærne de far- 

 lige Vejrforhold. 



Alene fordi Temperaturen der er lavere, maa det 

 regne mere paa en skovbegroet Jordbund end paa en 

 nøgen. Erfaringen bekræfter yderligere denne Slutning. 

 Mathieu har ved at sammenligne den Regnmængde, der 

 er falden paa de forskjellige Stationer, kunnet opstille 

 følgende Slutning. Den Regnmængde, der falder i en 

 skovbevoxet Egn, er sex Procent større end den, der 

 falder i en nøgen Egn. Skovdækket tilbageholder omtrent 

 en Tiendedel af dette Vand; men eftersom Fordamp- 

 ningen er fem Gange mindre under Træer, end hvor 

 disse ikke findes, bevarer Skovens Jordbund endnu sin 

 Friskhed, naar de opdyrkede Jorder alt for lang Tid 

 siden ere udtørrede. 



Fautrat har gjentaget disse Forsøg med endnu større 

 Nøjagtighed. Af Frygt for, at man kunde bestride de 

 af Mathieu opnaaede Resultater paa Grund af Afstanden 

 imellem Stationerne, etablerede han sine paa noget nær 

 samme Sted, i Fleurines, en Landsby, der ligger midt i 

 Skoven ved Halatte. For at lære den faldne Regnmængde 

 nøjagtig at kjende opstillede han den ene af sine Regn^- 

 maalere ti og en halv Alen over et tæt Løvtag i Skoven, 

 og den anden i samme Højde i en Lysning kun trehun- 

 drede Alen fra den førstnævnte. Han har godtgjort, at 

 i de otte Maaneder, i hvilke Forsøgene varede, faldt der 

 tre hundrede Millimetre Vand i den førstnævnte, medens 



