197 



ikke nogen pludselig Stigen. Vi benægte ikke, at Tin- 

 gene gaa for sig paa denne Maade; vi ville blot gjøre op- 

 mærksom paa, at der findes Grader i Jordernes Gjennem- 

 trængelighed og Uigjennemtrængelighed, og at Skovene 

 forøge den førstnævnte og selv derved formindske Sand- 

 synligheden af en Stigen. Belgrand har desuden er- 

 kjendt, at i hele Sejnens Omraade regner det mest i 

 Egnen om Morvan; men dette er netop den mest skov- 

 bevoxede Egn, hvis Skove danne et Slags naturlig Vand- 

 beholder. Belgrand forsikrer vel, at efter hans Erfaring 

 foregaa de Stigninger, der opstaa i denne Egns Floder, 

 paa samme Maade og bruge den samme Tid til at op- 

 staa, hvad enten disse Floder hidrøre fra skovbegroede 

 Skrænter eller fra nøgne Skrænter; men han erkj ender, 

 at Skovene forhindre Opskæringen af Jorderne. Alene 

 denne Kjendsgjerning har en stor Betydning og vilde være 

 tilstrækkelig til at vise, hvor værdifulde Skovene ere til 

 at regulere Flodernes Vandstand. Naar Floderne komme 

 fra skovrige Egne, og Flodlejerne som en Følge deraf ere 

 sikre imod Opskæring, er Lejet regelmæssigt og ikke op- 

 fyldt med Gjenstande, som Vandet har ført med sig. 

 Naar der indtrælFer store Regnskyl, træder Floden over 

 sine Bredder, Vandet bedækker Sletten og ødelægger en 

 Del af Høsten, men Tabene erstattes med Lethed, naar 

 først Vandet er veget tilbage. Med Floder som Loire 

 og Allier, der komme fra Granitbjærge, som alt i mange 

 Tider have været berøvede deres Skove, gaar det ikke til 

 paa samme Maade. Ved hver Stigning føre de uhyre 

 Mængder af Sand og Sten med sig, som de sprede over 

 de dyrkede Marker. Flodsengen, der er overfyldt med 

 sønderbrudte Stene, har ingen Dybde, og denne forandrer 



