214 



delse af Livet i det frie atter ned paa Jorden og skille 

 sig ved deres Vinger. Til Dels først nu, til Dels allerede 

 under Flugten, begynde Hannerne at jage efter Ægtefæller. 

 De Par, der have fundet hinanden, søge da igjen at vinde 

 tilbage til en Rede at deres egen Art, men førend dette 

 lykkes dem, bukker det overvejende Flertal under for 

 Myrernes, Fuglenes og andre Fjenders Efterstræbelser. 

 Kun faa ere heldige nok til at bestige en ledig Trone. 

 Den egentlige Parring finder imidlertid hverken Sted i 

 Luften eller overhovedet uden for Reden; »først efter at 

 et Termit-Par er blevet optaget i en Rede som »Konge« 

 og »Dronning«, følger Formælingen og et aarelangt tro- 

 fast Ægteskab paa den uden for Reden indgaaede For- 

 lovelse.« Paa den Tid, da Sværmningen finder Sted, ere 

 Hannens Sædstokke endnu overmaade smaa; først efter 

 at den er vendt tilbage til Reden, voxe de saa stærkt, at de 

 udfylde den større Del af den undertiden stærkt opsvul- 

 mede Bagkrop. Parringen gjentages derfor formodentlig 

 ottere; imidlertid har man endnu ikke trutfet dem i denne Akt. 

 Derimod kan man let faa deres ovenfor omtalte Spasereture 

 at se, under hvilke Hunnen løber i Forvejen, Hatmen tæt 

 bag efter, ofte holdende sig fast i dens Bagkrop med sine 

 Overkjæver og mere end halvt skjult under dens Vinger. 

 Denne deres Spaseren har kun til Øjemed at finde en 

 Rede af deres egen Art*), for at de kunne blive optagne 



*) Fr. Muller vil ikke aldeles frakjende CaZoiermes-Arternes vingede 

 Individer (Brud og Brudgom) Evne til at grunde nye Kolonier 

 alene, men han forsikrer, at for de Termes-, Eutermes- og Ano- 

 plotermes-Xner . hvis Levemaade han kjender, vilde dette være 

 lige saa umuligt , som for et Par nyfødte Børn , der bleve satte 

 ud paa en øde 0, at grunde en selvstændig Existens. 



