230 



den igjennem dem uden at møde kjendelig Modstand. 

 De tynde, lysebrune Skarnvægge ere anbragte mere eller 

 mindre regelmæssig uden om hinanden, som Skallerne i 

 et Løg, men hyppig afbrudte af Aabninger, der forbinde 

 de koncentriske Rum med hinanden, og holdte ude fra 

 hinanden ved Tværvægge, der dele disse Rum i en Mængde 

 uregelmæssige Kamre og Gange. Midt i hele Bygningen 

 findes en fast Kjærne af noget vexlende Størrelse, hvori 

 »Kongeparrets« Gemak er. I ét Tilfælde, hvor Palmens 

 beskyttende Rødder endnu havde deres oprindelige Fast- 

 hed, manglede denne fastere Kjærne; Væggene om den 

 Celle, hvori den endnu temmelig unge »Dronning« opholdt 

 sig, vare endnu lige saa papirstynde som i den øvrige 

 Rede. I rigtig gamle og folkerige Reder kan derimod 

 den faste Kjærne være saa stor som et Barnehoved; den 

 er da tillige meget haard, kun gjennembrudt af smaa, 

 for »Dronningen« ufremkommelige Gange, og skjuler i Midten 

 det temmelig uregelmæssige Kongegemak. Det er ikke 

 saa ganske sjældent hos denne Art at træflfe to »Dron- 

 ninger« og én »Konge« i samme Rede og samme Kam- 

 mer. Det modsatte Tilfælde (én »Dronning«, der levede 

 med to »Konger«) har Fr. Muller kun truffet én Gang. 

 En anden Gang fandt han to Kougegemakker i samme 

 Rede, men kun det ene af dem var beboet, det andet, 

 (hvis Beboere formodentlig vare døde for længe siden) 

 var fyldt med spæd Yngel. — Disse Termitters værste 

 Fjende ere Bæltedyrene*); tidligere eller senere, naar 



*) Der har været Uenighed, om Myreslugerne fortærede Termitter 



eller ikke. Den tyske Naturforsker Dr. Hen s el benægtede det. 



Han rejste i Syd-Brasilien, og hans Erfaringer gjælde ilfj/rmecop/ia^a 



tetradactyla. Han fandt aldrig Termitter, men kun Myrer i den, 



selv i termitrige Egne. De sukkertopformige graa Termitboer, 



