246 



den største Vigtighed for Arternes Opholdelse, nemlig 

 Blomsterstøvet, mod de Farer, der kunne true det fra 

 den omgivende Verden. Han har i et andet Arbejde 

 indflettet en Skildring af Alpeplanteverdenen, betragtet 

 fra det samme Synspunkt, i det han påaviser, hvor- 

 ledes de særegne Former, i hvilke Alpeplanterne træde 

 os i Møde, ere i nøje Overensstemmelse med og tilpassede 

 efter deres ejendommelige Omgivelser , og efter hans 

 darwinistiske Opfattelse er det disse Omgivelser selv, 

 de særegne Naturforhold , som i Tidernes Løb have 

 givet hin Planteverden dens ejendommelige Præg og 

 fremkaldt Dannelsen af en Række Arter ud af ældre, 

 der saa anderledes ud og maaske endog ere identiske 

 med o vikarierende« eller parallelle, nærstaaende Arter, 

 som endnu leve i de tilgrænsende Lavlandsfloraer. 



Spørger man imidlertid Kerner, om han antager, 

 at Klima og Jordbund ere i Stand til umiddelbart at 

 omforme en Planteart til en anden, om f. Ex. en Lav- 

 landsplante, naar den plantedes paa Alperne, af den 

 Grund vilde begynde at forandre sig og i Løbet af nogle 

 faa Generationer antage en anden Skikkelse, mere passende 

 for de nye Omgivelser, en Skikkelse, som nu blev konstant, 

 eller med andre Ord, vilde blive til en ny Art, vil han 

 svare Nej. Og hans Svar er meget oprigtigt; han 

 lægger ikke Skjul paa, at han har næret denne Tro, 

 gjort Forsøg paa at føre Bevis for den, men maattet op- 

 give dem, fordi Forsøgene talte stik imod hans Hypothese. 

 Han siger herom: »Min Tankegang var følgende: vi se, 

 at paa den ene Side ydre Indflydelser gjøre en Plante- 

 arts Existens umulig, og at paa den anden Side atter 

 ydre Indflydelser ere meget gunstige for en Plantearts 

 Trivsel. Skulde der nu ikke gives en Middelvej mellem 



