255 



tiden for saa mange Planter sammen paa ét Tidspunkt i 

 nogen anden Flora, som Tilfældet er i den alpine Flora. 

 Planterne maa skynde sig at benytte den korte Væxttid 

 for at blive færdige med deres Aarsarbejde, og derfor 

 maa de begynde med Blomsterne. Og de for den al- 

 pine Planteverden netop mest karakteristiske Ensianer, 

 Primler, Stenbræk, Pile, Alperoser, Dnjas, Ra- 

 nunkler, Globularier og Gæslingeblomster staa 

 i langt overvejende Antal i fuld Blomst allerede en Uge, 

 ja undertiden nllerede faa Dage efter, at Vinterens Sne- 

 dække er fjærnet. En ikke ringe Del af dem har paa 

 denne Tid endnu Blade, som have holdt sig grønne og 

 livskraftige Vinteren over og i alt Fald spille en Rolle 

 som Reservestof beholdere. Blomsternes Væxt og Ud- 

 foldning efter Snesmeltningen finder netop Sted paa 

 Bekostning af de i disse Blade opdyngede Reservestoflfer; 

 derfor blive Bladene af mange Primler, Ensianer o. s. v., 

 som i Begyndelsen vare stive, læderagtige og fyldige, 

 under Blomstringen slappe og sammenskrumpede, og naar 

 endelig Løvknopperne begynde at voxe ud af disse 

 Blades Axler efter Afblomstringen , bliver den sidste 

 Rest af Reservestof forbrugt, de skrumpe mere og mere 

 ind og ere endelig fuldstændig indtørrede paa det Tids- 

 punkt, da de imidlertid udvoxede nye Løvblade have 

 naaet deres normale Størrelse og Blomsterknopperne for 

 den næste Væxtperiode have dannet sig. De omgive 

 da de for det meste rosetagtig stillede, overvintrende nye 

 grønne Løvblade, ganske saaledes som gamle udtørrede 

 og sammenskrumpede Skæl paa Blomsterløg omgive de 

 unge, der ere fyldte med Næringsstoffer; man føler sig fristet 

 til at sammenligne disse Bladrosetter, som ere saa karak- 

 teristiske for mange Alpeplanter, med overjordiske Løg. 



