262 



være beskæftigede med deres omfangsrige Nydannelser 

 og ved dette Arbejde omsætte en Varmemængde, som 

 selv i de gunstigste Aar ikke staar til deres Disposition 

 i Alperegionen, ville derfor heller aldrig kunne trives 

 der. De kunne maaske naa til at danne Blomster og 

 unge Skud, men længe før Frugterne ere modnede og 

 Knopperne udviklede til deres Vinterform, vil den Hyppig 

 tilbagevendende og stedse langvarigere Frost ødelægge de 

 unge saftige Væv. 



Derfor finde vi i Alperegionen af træagtige Planter 

 kun saadanne, som have et ringe Stammeomfang,^ 

 korte Stængelstykker og et ringe Antal Blade, 

 og det sidste Minde om Trævæxten danner endelig den 

 ]iWe Salix herbacea, en lille Pil med næsten traadformede 

 Stammer og linjelange Grene, som kun ere besatte med 

 2 eller højest 3 Løvblade. 



At næsten alle træagtige Planter i Alperegionen 

 have nedliggende Stammer, der ere parallelle 

 med Skraaningerne, hvorpaa de voxe, nedad- 

 vendte med bueformig opstigende Grene, er en 

 ofte iagttaget og ofte omtalt Kjendsgjerning. Denne 

 Ejendommelighed maa aabenbart hidrøre fra de store 

 Snemassers Tryk og Jordoverfladens Formforhold. Thi 

 i Alperegionen, hvor Vinteren varer tre Fjerdingaar, og 

 hvor der i al den Tid aldrig falder Regn — saaledes 

 som i de lavere Regioner — ophobe Snemasserne sig 

 til overordentlige Højder. Under de mægtige, hvert Aar 

 tilbagevendende Snebyrder, om hvilke de , der aldrig 

 have haft Lejlighed til at se et Alpe- Vinterlandskab, 

 ingen Forestillinger kunne danne sig, kunne de træagtige 

 Planter ikke holde sig med oprette Stammer. Heller 

 ikke maa man overse de Farer, for hvilke Lavinerne 

 vilde udsætte højstammede træagtige Planter. Hvo der 



