267 



sig ved rigt Dyreliv, ere individuelle Afændringer eller hine 

 Arter heldigst stillede, som ere beskyttede ved stikkende 

 Torne og Pigge; derfor kan intet europæisk Planteomraade 

 opvise et saadant Antal af stikkende, med Torne og Pigge 

 bedækkede Planter af de forskjelligste Slægter , som 

 Middelhavsfloraen , i hvilken et saa uendelig rigt Dyreliv 

 udfolder sig. I de alpine Floraer derimod, hvor Planterne 

 ikke ere udsatte for saa mangesidige Angreb af Dyrene, 

 er det overflødigt for dem at sætte sig i Forsvarsstand 

 mod disse. De ellers saa vel beskyttede Roser og 

 Brombærarter ere her erstattede af andre Arter, som 

 ingen Torne have eller dog kun svage og fine Pigbørster, 

 som Alperosen, Fruebær og den arktiske Brom- 

 bær; Dværg-Enen paa Alperne er ganske blød at 

 tage paa i Sammenligning med dens stikkende Søstre 

 i Østersøens og Middelhavets Planteomraader, og selv 

 de faa Tidsel- og Bladhoved- Arter (alene med én 

 Undtagelse) ere i Sammenligning med de talrige stikkende, 

 uomgængelige Tidsler i Middelhavsfloraen ganske tamme 

 Kammerater, hvis sparsomme Torne næppe ere i Stand 

 til at saare. 



Hermed tro \i nu at være saa temmelig færdige 

 med Skildringen af de Ejendommeligheder, som give den 

 alpine Plantevæxt dens særegne fysiognomiske Udtryk, 

 og at have fremhævet de Kj endetegn for de enkelte 

 Arter, af hvilke netop den hele alpine Floras ejen- 

 dommelige Typus fremgaar, i deres Forhold til Klima og 

 Jordbund og hvad der staar i Forbindelse dermed, og vi 

 bemærke endnu kun, at ogsaa andre Planteomraaders 

 fysiognomiske Træk uden Tvang lade sig forklare som 

 levende Udtryk for de stedlige Indflydelser. Hvor som helst 

 vi vende vore Blikke hen i den organiske Skabnings 



