271 



Grene staa hvide. Marken ligger øde, og Ageren staar 

 ynkelig, Kornet er fordærvet, Vinen staar jammerlig, 

 og Olivenen er en Ynk at se. Granattræerne, Palme- 

 træerne, Æbletræerne og alle Træer paa Marken ere 

 hentørrede. Foran for det gaar en fortærende Ild og 

 bag efter det en brændende Flamme. Landet er foran 

 det som en Lysthave, men bag ved det som en (Jdørk, 

 og ingen vil undgaa det. De ere dannede som Gangere 

 og løbe som Ryttere. De sprænge derfor afsted oppe 

 paa Bjærgene som raslende Vogne, som et mægtigt Folk, 

 der er rustet til Strid. Folkene ville forfærdes for dem, 

 alles Ansigter ere blevne blege. De ville løbe som 

 Kæmper og bestige Murene som Krigere ; enhver vil 

 strax drage bort for dem og ikke tøve. For dem skjælver 

 Landet og bæver Himlen; Sol og Maane blive mørke, og 

 Stjærnerne miste deres Glans.« End videre siger Joel i 

 2det Kapitels 20de Vers, at Græshopperne skulle kastes 

 i Havet af en Stormvind — under alle Omstændigheder 

 den eneste Magt, ved hvilken de østerlandske, ved Havet 

 boende Folkefærd kunde befries fra derne Plage. 



Naar vi vende os til Europa, træffe vi ogsaa her 

 allerede fra gamle Tider den frygtede Fjende. Pli ni u s 

 fortæller i Ilte Bog af sin nBistoria naturalis<<f at der 

 hyppig kom dragende Græshoppesværme, mest fra Afrika, 

 til hans Fædreland Italien, og at de afstedkom saa 

 stor Nød her, at Folket kun alt for ofte maatte slaa 

 efter om Raad og Hjælp i de sibyllinske Bøger. At 

 de ligeledes vare at finde i det gamle Grækenland og 

 det nærliggende Lille- Asien, erfare vi af Palladius og 

 Pausanias. Den sidste skriver f. Ex., at han selv vidste, 

 at de vare omkomne tre Gange paa Bjærget Sibylus, 

 og hver Gang paa en forskjellig Maade : den ene Gang 



