280 



af de europæiske Markgræshopper og vel overhovedet 

 det mest frygtede Medlem af hele Familien. Størrelsen 

 er dog ikke den samme hos Hannen og Hunnen. Medens 

 den sidste opnaar en Længde af 2" V" og vel maa- 

 ler det dobbelte med udbredte Vinger, bliver Hannen 

 i Gjennemsnit kun 1" S}/" lang; ja man finder nogle, 

 som fuldkommen udvoxede dog ikke ere mere end rige- 

 lig halv saa store som deres Hunner. Farven vexler 

 ligesom Størrelsen, saa at man ofte har troet at have 

 helt forskjellige Arter for sig; den skjelnes fra andre 

 Arter ved de to mørke Tværbaand paa Indresiden af 

 dens lange Springbens Overlaar, ved de blaa Kindbakker 

 (der dog blive gustne efter Døden) og de korte, ikke 

 tilspidsede Følere. 



Vandregræshoppens Udviklingshistorie er ikke uinter- 

 essant. Parringstiden indtræder i vore Egne i Maanederne 

 Juli, August og September; dog kan man ogsaa finde 

 enkelte Par tidUg i Juli og indtil sent ind i Oktober. 

 Den befrugtede Hun søger sig snart (omtrent efter en 

 Uge) et sandet, løst, mod Syd liggende Sted for at af- 

 sætte Æggene der. Først borer den med sin Bagkrop 

 et rundt Hul, der omtrent er to Linjer i Gjennem- 

 snit og gaar 14 — 18 Linjer skraat ned i Jorden. Deri 

 afsætter den sine Æg enkeltvis, men indhyller dem dog 

 tillige i en gullig, klæbrig Slim, saa at de danne Smaa- 

 klumper, paa hvilke Jord og Sand hurtig sætte sig fast. 

 Hvert enkelt Æg har omtrent Form af en Myrepuppe, men 



over de nærliggende Kornmarker. — I Schweiz skal man med Held 

 have anvendt Hønsene til at bekæmpe dem og i den Anledning 

 indført dem i Mængde fra Nabolandene. Fra Spanien bringe 

 Aviserne ogsaa Efterretninger om store Ødelæggelser ved Vandre- 

 græshopperne i Aar (1876). (R.) 



