282 



»Hunnerne lægge deres Æg med en Læggebraad, som Han- 

 nerne mangle, i Fællesskab paa ét Sted (det vil sige, hvor der 

 findes mange). De lægge dem i Slutningen af Sommeren og 

 dø snart efter. Hannerne dø ogsaa paa denne Tid. Er Læg- 

 ningen færdig, saa opstaar der æglignende Maddiker, der 

 omsluttes af ganske fin Jord ligesom med en Hud, hvori 

 de modnes. I Begyndelsen er Yngelen saa blød, at 

 man kan knuse den blot ved at berøre den; den findes 

 ikke paa Overfladen af Jorden, men lidt under den. Om 

 Foraaret komme Ungerne op af Jorden. De ere da 

 smaa og sorte, men snart springer Skallen og de blive 

 større.« Saadanne Hudskifter maa Dyret gjennemgaa 

 fem Gange , før det opnaar sin fuldkomne Skikkelse, 

 Vinger o. s. v., hvortil det behøver et Tidsrum af omtrent 

 otte Uger. Efter ethvert nyt Hudskifte bliver det større, 

 og Farven forandrer sig fra sort til grønt, graat og 

 brunt. Indtil det fjerde ere Larverne mest henviste til 

 deres første Levested og ernære sig der af fine Spirer 

 og Knopper. Men nu begynde de graadige Gjæster at 

 udbrede sig mere og mere. Vingerne, som allerede vise 

 sig ret tydelig efter det fjerde Hudskifte, udvikle sig; 

 14 Dage efter dette Skifte miste de den sidste Larve- 

 dragt, ' Vingerne udfolde sig , og det fuldkomne Insekt 

 er dannet og i Stand til at begynde sine ødelæggende 

 Vandringer. 



Dette sker sædvanlig i Juli og August. Insekterne 

 flyve da for det meste fra om Formiddagen, saa snart 

 Duggen har forladt Engene, til henimod Aften, naar den 

 igjen falder og det begynder at blive køligere. Dog 

 iagttog Kohl, som han meddeler i sine »Rejser i Syd- 

 Rusland«, at de ogsaa drage om ved Nattetid, især i de 



