283 



skjønne, stjærne- og maaneklare Nætter, der ere saa 

 sædvanlige paa de sydrussiske Stepper i Juli og August. 

 I saadanne Nætter flyve de meget højt (ligesom i klart 

 Solskin), og man har set eller hørt dem flagre endnu 

 indtil Klokken 11 eller 12, men ikke senere. Deres 

 Flugt er meget hurtig, men holder kun ud paa korte 

 Strækninger. Dyrene frembringe derved en Larm, der 

 lyder som Vindens Brusen gjennem Træernes Løvværk, 

 saa at Plinius allerede siger: »De flyve med en saadan 

 Støj, at man kunde antage dem for Fugle.« Det er 

 mærkeligt, at Sværmen altid danner en langagtig Oval; 

 men den deler sig hyppig i mindre Hobe, der dog stedse 

 igjen forene sig med den egentlige Sværm. Man har 

 iagttaget og beregnet, at en Hær af Mellemstørrelse til- 

 bagelægger tre Mil i omtrent otte Timer, naar Vejret er 

 roligt. Vinden hjælper dem ogsaa afsted; den fører 

 dem ofte flere Mil bort med sig og er Skyld i, naar de 

 pludselig indfinde sig paa en langt fra Land liggende 0. 

 Lægger den sig under en saadan Fart, falde de alle ned 

 i Bølgerne. Saaledes fortæller O. von Kotzebue, at 

 han paa Rejsen fra Plymouth til Teneriff'a, der havde 

 været meget kj edelig paa Grund af det hyppige Vindstille, 

 kun havde iagttaget én Mærkværdighed, nemlig en uhyre 

 Mængde Græshopper, som dækkede Havet i mange Miles 

 Omkreds. 



Det er ikke muligt for disse Insekter at kæmpe 

 længe mod Vinden; Regn og fugtig Luft ere ligeledes til 

 Hinder for dem. Derfor rejse de næsten kun i Solskin, 

 og sent paa Efteraaret, naar de kolde Nætter indtræde, 

 søge de sædvanlig at skjule sig om Aftenen, saa godt 

 det kan gaa, og selv om man skræmmer dem op, forlade 



