284 



de kun ugjærne det Ly, de have fundet, og kunne da let 

 fanges eller dræbes. 



Foruden den egentlige V^andregræslioppe findes der 

 andre Arter, som i Natur og Levevis alle stemme mere 

 eller mindre overens med den berømteste af disse ukjær- 

 komne Gjæster. Medens Grylhis {PacMjtylus) wigratorius 

 har hjemme i Afrikas nordlige Strøg, kan den sydlige 

 Del af denne Verdensdel opvise en anden frygtet Græs- 

 hoppe, den sydafrikanske Gryllus (Pachytylus) devastator 

 Licht. Barrow iagttog den allerede, da han besøgte 

 Hottentot-Landet i 1797, og saa der f. Ex, hvorledes 

 et stort Fladerum i Ordets egentlige Betydning var be- 

 dækket med Græshopper. »Vandet i den store Fiskeflod 

 var ikke til at se paa Grund af de utallige døde Græs- 

 hopper, som bedækkede dens Overflade. Med Undtagelse 

 af de ved Bredden staaende Siv var ethvert Straa for- 

 tæret. Ved en tidligere Lejlighed vare Dyrene blevne 

 drevne ud i Havet af en stærk Nordvestvind og senere 

 kastede op paa Stranden, hvor de havde dannet et 3 — 4 Fod 

 højt Lag, som strakte sig henved en fjorten engelske Mile. 

 Stanken, som de døde Dyr havde udbredt, var utaalelig 

 og mærkedes tydelig i en Afstand af 30 eng. Mile.« Ogsaa 

 Lichtenstein iagttog Sværme af de frygtelige Insekter, 

 der saa ud, som om der hang en Snesky over Bjærgene, 

 og faldt ned i store Flokke. Larmen af deres Vinger 

 lignede et Møllehjuls. De opfyldte hele Luften over og 

 om ham, saa at ethvert Slag med Ridepisken kastede 

 20 — 30 Stykker ned og man med hvert Skridt sønder- 

 traadte en Mængde. Dr. Fritsch siger om Udviklingen 

 af denne Sydafrikas Beboer: »Æggene blive omtrent 

 30 — 60 Stykker ad Gangen, indhyllede i et brunt, masket 

 Overtræk, puttede ned i smaa runde Jordhuller af Hunnen. 



