292 



Efter Taschenberg hjemsøgte Græshopper i Aaret 1859 

 Frugthaverne i Byen Braila ved Donau i saadanne 

 Masser, at Grenene for største Delen brækkedes og 

 Træerne inden kort Tid vare berøvede alt grønt. 



Russerne have derfor vel Ret, naar de sige: »Græs- 

 hopperne have et Bid som en Hest, Hunger som en 

 Ulv og Fordøj elseskraft som intet andet Dyr paa Jorden.« 

 Og man kan ikke undre sig over, at Plinius den 

 Ældre f. Ex. troede om de indiske Græshopper, at de 

 vare Dyr af 3 Fods Længde, og at deres tørrede Ben 

 bleve brugte som Save. Ogsaa Araberne have gjort 

 dette Dyr til Gjenstand for overdrevne Skildringer" og 

 tillagt det Egenskaber, der udtrykke dets Graadighed og 

 den Skade, det anretter: »Det besidder Elefantens Øjne, 

 Tyrens Nakke, Hjortens Takker, Løvens Bryst, Skorpio- 

 nens Bug, Ørnens Vinger, Kamelens Ben, Strudsens 

 Fødder og Slangens Hale«. 



Hvor umættelig hin »hunniske Rytters« Graadighed 

 end er, saa kan den dog faste temmelig længe. Kohl 

 fortæller: »Vi kom tre Græshopper i en Vinflaske og 

 lode dem blive i den i elleve Dage uden Næring. Da 

 andre Græshopper droge forbi den sidste Dag, slap vi 

 dem løs, og de fløj strax flinkt afsted for at slutte sig 

 til deres Brødre.« Jeg har iagttaget noget lignende. 

 Da jeg engang undersøgte mine Fangers Bur, slap en af 

 dem fra mig, uden at jeg kunde finde den igjen. Otte 

 Dage efter vilde jeg tage et Stykke Papir op, som var 

 faldet ned bag et Skab, og der fandt jeg min Flygtning 

 endnu ganske livsfrisk, endskjønt den var, kilet saaledes 

 ind i en Krog, at den under hele sit otte Dages Fangen- 

 skab ikke havde kunnet nyde det ringeste. 



