295 



en Landsforræder. Ogsaa paa den græske Lemnos 

 var det paabudt enhver Indvaaner at aflevere et bestemt 

 Maal dræbte Græshopper til Øvrigheden. Kragerne 

 skaanede man i den klassiske Oldtids Lande, fordi »de 

 flyve mod Græshopperne og æde dem op.« Desuden 

 troede man i Grækenland, som Palladius beretter i 

 sit Skrift »De re rusticcn*, at en ankommende Græshoppe- 

 sværm drog forbi, naar ikke noget Menneske lod sig se 

 uden for Huset; var dette derimod Tilfældet, og Sværmen 

 sænkede sig, saa »skadede det dog ikke, naar alle Men- 

 nesker hurtig skyndte sig ind i Huset.« Man vilde ogsaa 

 kunne fordrive dem med Vand, i hvilket der var kogt 

 bitre Lupiner eller Agurker, og som man havde blandet 

 med Fiskelage. Ja, man vilde kunne forjage dem med 

 den Damp, som opstaar, naar man brænder en Mængde 

 af Dyrene. 



Saa latterligt som alt dette klinger, tør vi dog ikke 

 se tilbage med altfor stor Foragt paa saadan Overtro 

 hos de gamle hedenske Grækere; thi for ikke længe 

 siden herskede en lignende eller endnu værre i vore 

 kristelige Lande. Endnu i det l6de Aarhundrede troede 

 man i Frankrig, at de skrækkelige Dyr kunde sættes i 

 Ban af de katholske gejstlige. Og lignende fortælles 

 selv fra den nyeste Tid i »Østpreussens Folkesagn«. 

 Da nemlig i Trediverne af vort Aarhundrede disse graadige 

 Gjæster en Tid lang viste sig i en Egn af Vestpreussen i 

 en saadan Masse, at de truede med at ødelægge alle 

 Marker, men derpaa pludselig forsvandt, paastode Land- 

 boerne, at en Præst havde drevet alt Krybet ud i Søerne 

 ved sine Besværgelsesformler og havde ladet det om- 

 komme der. Ogsaa paa Cypern foretog man først 

 lignende Ceremonier for at befri Øen fra denne Plage. 



19* 



