296 



Man foranstaltede fromme, bodfærdige Vandringer, den 

 ene efter den anden. En Gang droge jamrende Proces- 

 sioner med Kors og Faner ti Dage i Træk over Marken. 

 Det hjalp ikke. Da hentede man berømte Relikvier 

 frem, ja selv Hovedklosteret Kikko maatte sende sin 

 store Skat: det Mariabillede, som den hellige Lukas 

 har malet med egne Hænder! Man holdt det truende 

 frem mod det graadige Hærtog. Intet rørte det. Da kom 

 man endelig paa fornuftige Tanker. De tyrkiske Paschaer 

 befalede, at enhver skulde aflevere nogle Okas Græs- 

 hopper til Regeringen, for at man kunde grave dem ned 

 i Jorden. Virkningen var næppe til at mærke. Da stak 

 man det Buskads i Brand, som Togene gik igjennem; 

 man gravede meget brede Grøfter, kom med Heste, Oxer 

 og Soldater og lod Vandrerne stampe ned; man trak 

 Stentromler hen over dem. Bedst hjalp Ompløjning og 

 Rydning af Jorden, hvori Æggene vare lagte, og saa 

 Indsamlingen af disse. Men snart manglede der Arbejds- 

 kræfter og Penge til at kunne gjøre denne Udrydelses- 

 maade almindelig. 



Da udkastede en stor Grundejer Balso Mathei i 

 Larnaka en ny og simpel Felttogsplan. Han støttede 

 den til to Iagttagelser. For det første havde han be- 

 mærket, at Græshopperne ikke kunne krybe op ad lod- 

 rette og nogenlunde glatte Vægge — og dernæst, at de 

 selv ved Hjælp af deres lange Vinger dog ikke formaa 

 at holde sig længe i Luften, men, som vi ogsaa tidligere 

 bemærkede, med visse Mellemrum falde ned og der- 

 paa krybe videre. Han lod nu opkaste Grøfter igjen- 

 nem og omkring Engene i Larnaka og bag ved disse 

 opstille lave Vægge af Voxdug , Lærred eller Bræ- 

 der, og med bestemte Mellemrum bag ved dem igjen 



