304 



Det teleologiske Argument for C u vi er s første Kjende- 

 mærke — den hos Dyr tilstedeværende Næringshulhed 

 eller indre Lomme, i hvilken de kunne føre Føden om- 

 kring med sig — har saaledes tabt sin Gyldighed, i alt 

 Fald i den Form, i hvilken han fremsætter det. Og efter 

 de Fremskridt, den mikroskopiske Anatomi har gjort, kan 

 selve Kjendemærkets gjennemgaaende Optræden hos alle 

 Dyr ikke længer hævdes. Mange Dyr, der endog have 

 en sammensat Bygning, men leve som Snyltedyr inden 

 i andre, mangle aldeles Næringshulheden. Deres Føde 

 leveres dem ikke blot fuldt tilberedt, men endog fuldt 

 fordøjet, og Tarmkanalen er som overflødig forsvunden. 

 Hannerne hos de fleste » Hjuldyr " have intet Fordøjelses- 

 redskab; de ofre sig, som en tysk Naturforsker har be- 

 mærket, udelukkende »dem Minnedienst« og maa betragtes 

 som en af de faa Virkeliggjørelser af det byronske Ideal 

 af en Elsker. Og stige vi endelig ned til de laveste 

 Former af dyrisk Liv, saa har den Plet af geléagtig 

 Protoplasma, der udgjør hele Legemet, ingen varig For- 

 døj elseshulhed eller Mund, men indtager sin Føde overalt 

 og fordøjer, saa at sige, med hele Legemet. 



Men om end C u viers Hovedskjelnemærke mellem 

 Dyr og Planter saaledes ikke taaler en stræng Prøvelse, 

 vedbliver det dog at være det mest konstante af Dyrenes 

 Særkjender. Og hvis vi i Stedet for »Besiddelsen af en 

 Næringshulheda sætte »Evnen til at optage fast Føde i 

 Legemet og der fordøje den« , vil den saaledes ændrede 

 Definition dække alle Dyr med Undtagelse af visse 

 Snyltedyr samt de faa og enestaaende Exempler paa Ikke- 

 Snyltedyr, der slet ikke tage Næring til sig. Paa den 

 anden Side vil den saaledes forbedrede Definition ude- 

 lukke alle almindelige Planteorganismer. ~ Det andet 



