322 



gaa to lange og fine Fimrehaar, hvoraf det ene er kortere 

 end det andet og rettet fremad (Fig. 3). Tæt ved Grunden 

 af disse Fimrehaar er der i Legemets Masse et regel- 

 mæssig pulserende, sammentrækkeligt Hulrum. Det kor- 



Vhj. 3. 



Kartoffelsvampen. 



a og b: Sværmsporerne lig-ge endnu indesluttede i deres Modercelle; c: de træde 



ud af denne; d: fritsvømmende Sværmsporer. 



tere Fimrehaar svinger livlig og bevirker Organismens 

 Bevægelse; det andet derimod slæber bagud, og hele 

 Legemet ruller sig om sin Axe med den spidse Ende 

 fremad. Den udmærkede Botaniker De Bary, der ikke 

 tænkte paa vor Opgave, siger os, i det han beskriver 

 disse Zoosporers Bevægelser, at medens de svømme 'om- 

 kring, »undgaas fremmede Legemer paa det omhyggeligste, 

 og hele Bevægelsen har en skuffende Lighed med de fri- 

 villige Stedforandringer, der bemærkes hos mikrosko- 

 piske Dyr«. 



Efter at Zoosporen (Sværmsporen) saaledes en halv 

 Timestid med sine talrige Kammerater har strejfet om i 

 Fugtigheden (der, om den end kun er en tynd Hinde, dog 

 altid er et Ocean for en saadan Fisk), paa Overfladen 

 af et Blad eller en Stængel, blive dens Bevægelser lang- 

 sommere og indskrænkes til en langsom Drejning om dens 

 egen Axe uden Stedforandring. Derpaa bliver den ganske 

 stille, Fimrehaarene forsvinde, den antager Kugleform og 

 omgiver sig med et tydeligt, om end fint, hindeagtigt 



