330 



Fordybning, der i Forbindelse med et dermed sammen- 

 hængende Rør tjener som Mund og Spiserør, men den 

 indtagne Føde tager tillige en bestemt Retning, og dens 

 ubrugelige Bestanddele udstødes fra en bestemt Del af 

 Legemet. Intet er lettere end at fodre disse Dyr og at 

 se de smaa Dele Indigo eller Karmin ophobe sig ved 

 den nedre Ende af Spiserøret. Fra dette Sted skyde de 

 sig gradevis fremad, omgivne af en Vandkugle, der til 

 sidst, med et Sæt, der har en vis underlig Lighed med en 

 Synkning, træder ud i Legemets grødede Centralmasse 

 for der at vandre op langs den ene Side og ned langs den 

 anden, saa længe indtil dens Indhold er fordøjet og op- 

 taget i Legemet. Ikke desto mindre formerer dette 

 sammensatte Dyr sig ved Deling ligesom Monaden og 

 undergaar ligesom Monaden en Konjugation. Den staar 

 i samme Forhold til Heteromita paa Dyresiden som Cole- 

 ochæte paa Flantesiden. Fra hvilken af Siderne man end 

 gaar ud, fører en saa umærkelig Trinrække hen til 

 Monaden, at det er umuligt paa noget Trin at sige: 

 her maa Linjen drages mellem Dyr og Plante! 



Der er Grund til at tro, at visse Organismer, der 

 gjennemgaa et Monadetrin, saaledes som f. Ex. Slim- 

 svampene Mijæomycetes *) , en vis Tid af deres Liv 

 kun kunne erholde deres Proteinstof fra ydre Kilder 

 eller med andre Ord ere Dyr, men derimod i en anden 

 Periode selv frembringe det, o: ere Planter. Og i 

 Betragtning af, at hele den nyere Forsknings Retning 

 taler til Gunst for Læren om en uafbrudt Trinfølge, er 

 det en berettiget og rimelig Formodning — skjønt rigtig 



Se dette Tidsskrift, R. II, Bd. 5, pag. 394. Med denne Afhandling 

 isan sammenholdes Warmings »Om Planten opfattet som et 

 Samfund«; se Tidsskriftets R. IV, Bd. 5, S. 377 og 429. 



