333 



ved en passende Kombination af et konvext og et konkavt 

 Glas." 



Det samme Princip, hvorefter Galilæi dannede sit 

 Instrument, benyttes endnu ved Forfærdigelsen af vore al- 

 mindelige Theaterkikkerter, i det Objektivet, o: det mod Ob- 

 jektet rettede Glas, er konvext. Okularet (o : Øjeglasset) der- 

 imod konkavt. En saadan Kikkert er hensigtsmæssig, nar.r 

 man kun tilstiæber ringe Forstørrelse, men ved astronomiske 

 Observationer er den kun til liden Nytte paa Grund af sit 

 ringe Synsfelt, og de omtalte Himmelopdagelser, so'ti Galilæi 

 gjorde ved Hjælp af sine ufuldkomne Kikkerter, ere alle af 

 den Beskaffenhed, at de maatte aabenbare sig ved Brugen 

 af de ringeste optiske Midler. Men desuagtet maa man 

 indrømme, at Galilæi udrettede overmaade meget, thi hvad 

 Øjet ikke saa, det opdagede Geniets skarpe Blik, Det for- 

 tjener saa,ledes at bemærkes, at han allerede saa sig i Stand 

 til at foretage Maalinger af Bjærghojderne paa Maanen» 

 Han anvendte. \ der^e Hensigt Lystangentens Methode, i det 

 han maatte Afstanden mellem Lysgrænsen og Bjærgtoppen 

 i det Øjeblik, da sidstnævnte først træffes af Solstraalerne. 

 Paa denne Maade fandt ?ian Højderne at være ^^incirca miglie 

 quattro^'- høje, og mange højere end de jordiske Bjærge, 

 hvilket er saa m.eget mærkeligere, som man den Gang havde 

 yderst overdrevne Forestillirger om vore Bjærges Højde, 

 Galilæis første Kikkert forstørrede kun 4 Gange, og ved 

 sine fortsatte Forbedringer naaede han dog kun op til en 

 Forstørrelse af 32 Gange. Han tøvede ikke med at tilbyde 

 Republikken Venedig sin „Opfindelse", som han kaldte den. 

 Det venetianske Senat indsaa, at Kikkertens Anvendelse 

 kunde være til Nytte for Flaaden, særlig i Krigstilfælde, og 

 belønnede derfor Galilæi med fast Ansættelse som Pro- 

 fessor i Padua og en aarlig Løn af 1000 Gylden. 



For at give Læseren et Begreb om Galilæi som prak- 

 tisk Astronom skal jeg i det følgende give en kort Skil- 

 dring af en af hans Opdagelser, til Dels efter Grant s 

 „History of physical Astronomy'''. 



Opdagelsen af Jupiters Maaner er en af de interessan- 

 teste i Astroi omiens Historie. For enhver Tidsperiode vilde 

 den have været et vigtigt Bidrag til Videnskabens Fremme, 

 men da den skete, nemlig i Begyndehen af det 17de Aeir- 

 hundrede, da Striden om det gamle og det nye Verdens- 

 system var heftigst, udøvede denne Opdagelse en Indflydelse, 

 hvorom vi nu til Dags intet Begreb kunne danne os. At 4 

 Smaakloder kredsede rundt om en af Solsystemets vigtigste 



