336 



Stjærnebilledet »Hvalfiskens« Hoved og Hals. 



„David Fabricius tilsendte Brahe Maalingen a£ Merkurs 

 Afstand fra en klar Stjærne i Hvalfisken, som hverken 

 Fabricius eller nogen anden Astronom*) senere har kunnet 

 gjenfinde." Det skal have været i Aaret 1596, at Fabri- 

 cius tabte Stjærnen af Syne, og mærkværdig nok forfulgte 

 han ikke sin Opdagelse videre i de følgende 20 Aar; 

 thi man kan dog næppe antage, at „J/zVa" i dette lange 

 Tidsrum har været usynlig. En senere, meget virksom 

 Astronom, Hevel i Danzig, paastod rigtig nok, at „Jfmz" 

 slet ikke viste sig mellem Oktober 1672 og December 1676. 

 Herved maa bemærkes, at i de Aar, da Tidspunktet for 

 dens Lysmaximum falder i vore Sommermaaneder, kan den 

 enten slet ikke eller kun vanskelig observeres. Nu maa 

 man ogsaa erindre, at Kikkertens Opfindelse (1608) gav den 

 beskuende Astronomi et helt nyt Sving og ledede Iagttagerne 

 til Undersøgelser over en Mængde hidtil ukjendte Gjenstande, 

 i det Synskredsen udvidede sig alle Retninger. Paa hin Tid 

 hørte det heller ikke til Sjældenhederne, at en ny Stjærne 

 blussede op for at forsvinde nogen Tid efter, og David 

 Fabricius kan derfor let have ment, at den omtalte Stjærne 

 i „Hvalfisken" havde været en ny, der senere var sporløst 

 forsvunden, ligesom Tilfældet var med Tyge Brahes nye 

 Stjærne i ..Cassiopeia'-'- (1572). Paa den Tid kjendte man 

 endnu ikke nogen periodisk Stjærne. Fabricius opnaaede 

 ikke at komme til Klarhed herover, thi føi'st 22 Aar efter 



*) Besynderligt er det dog, at Bayer i sin »Uranometriao (1603) 

 anfører en Stjærne af 3dje Størrelse paa ^>Miras» Plads. 



