342 



dele Kjendskab til Videnskabens nuværende Standpunkt, 

 og de vilde forfejle deres Maal, naar de ved en kritisk 

 Sønderlemmelse vilde forsøge at adskille Fænomenerne 

 fra Systemet; thi kun igjennem det sidste bringes Na- 

 turens Kjendsgjerninger i gjensidig Forbindelse og frem- 

 stilles forstaaelig. 



Ved at studere Videnskabens Historie paatrænger 

 Forskjellen mellem Kjendsgjerning og Theori sig strax vor 

 Betragtning. Vi bemærke, at Videnskabens Historie op- 

 tegner hyppige Omvæltninger i dens Systemer og Theorier, 

 medens de vigtige videnskabelige Kjendsgjerninger ere 

 vedblevne at være de samme. Planeternes Baner have 

 ikke forandret sig, siden de for 3000 Aar siden bleve 

 iagttagne af kaldæiske Astronomer; men paa hvor højst 

 forskjellige Maader ere ikke deres Bevægelser blevne 

 forklarede — først af Hipparchus og Ptolemæus, 

 dernæst af Koper nicus, Tyge Brahe og Kepler og 

 til sidst af Newton og Laplace! — og hvor stor vor 

 Tro paa Universets Tyngdelov end er, kunne vi allige- 

 vel næppe antage, at selve denne store Universallov kan 

 være den astronomiske Videnskabs sidste Resultat. 



Hermed skal imidlertid ingenlunde være sagt, at 

 Mennesket aldrig \ql kunne udgranske en absolut viden- 

 skabelig Sandhed; efter min Mening er det i Stand der- 

 til, og enhver stor Generalisation bringer det et Skridt 

 nærmere mod det ønskede Maal. Tilmed billiger jeg 

 Ørsteds smukke Tanke, som han har udtalt i den be- 

 kjendte Sætning, »Naturlovene ere Guds Tanker«; kun 

 maa jeg bekjende, at vor Kundskab til hine Love hid- 

 indtil er meget ufuldkommen, og at vore menneskelige 

 Systemer i det højeste kun ere ensidige og delvise Frem- 

 stillinger af Sandheden. Men det er en Kjendsgjerning, 



