344 



Slutningen af det 17de Aarhundrede, selv om Newton 

 ikke havde levet, og lige saa sikkert er det, at Newton 

 ikke havde kunnet løse de vanskelige Problemer, til hvis 

 Løsning han havde Forret, naar han havde levet førGa- 

 lilei og Kepler. Vi bringe skyldigst hine store Mænd, 

 som vare kaldede til at indtage disse fremragende Pladser 

 i Videnskabernes Historie, vor største Hyldest, de Mænd, 

 som , deres Opgaver voxne , paa en saa storartet Maade 

 have opfyldt deres Pligter; men enhver Begynder ser 

 med Overraskelse, hvor overordentlig lille den Andel af 

 ny Sandhed er, som selv det største Geni har føjet til 

 den, som han forefandt. Videnskaben er et Produkt af 

 Tiden, og saa vigtig Bearbejdelsen af Marken end er for 

 Væxten, skrider Udviklingen alligevel stadig fremad, uaf- 

 hængig af en personlig Forsker, hvor stor hans aandelige 

 Kraft end er. De største videnskabelige Theorier falde i 

 ufrugtbar Jord, naar de komme for tidlig til Syne, men 

 saa snart Tidsalderen er moden, lade de ikke længe 

 vente paa sig. Den egentlige Opdagelse af en Lov re- 

 guleres selv ved en Lov eller, hvad vi tro, ledes af 

 Forsynet; men hvordan vi end foretrække at fremstille 

 Kjendsgjerningen , giver denne Kundskabens naturlige 

 Væxt os den bedste Sikkerhed for, at Væxten er sund 

 og Fremskridtet virkeligt. Om end Videnskabens Grund- 

 læggelse var indhyllet i Mørke, bleve dog dens Gran- 

 skere ledede af den samme styrende Magt, som be- 

 hersker hele den øvrige Natur, og den Bygning, som de 

 med saa stor Omhu have opført, maa være mere end et 

 Drømmebillede. Desuagtet er det ubestrideligt, at vor 

 Viden ikke er ufejlbar hinsides Grænserne for den 

 umiddelbare Iagttagelse, og om end vore Theorier og 

 Systemer alle vel indeholde et lille Gran Sandhed, ere 



