364 



kelse formindskes til et eneste Molekyles Diameter. Vi 

 vilde naturligvis ikke kunne udvide Hinden ud over 

 denne Grænse uden at forstørre Afstanden mellem. Mole- 

 kylerne og derved hele Rummet, som Vandet indtager. 

 Vi nærme os altsaa en Grænse af denne Beskaffenhed, 

 saa snart den graa Farve viser sig. Det behøver vel 

 næppe at siges, at vi ikke i nogen væsentlig Grad kunne 

 fjærne Vandets Molekyler fra hverandre — d. v. s. kunne 

 forstørre Rummet imellem dem — uden at forvandle 

 Vædsken til en Luftart eller med andre Ord omdanne 

 Vandet til Damp, og den eneste Maade, paa hvilken vi 

 kunne frembringe denne Virkning, er ved at anvende 

 Varme. Kraften, som udfordres hertil, er overordentlig 

 stor, men den ved Hjælp af Varmen udøvede Kraft er 

 et hermed ækvivalent Arbejde, og det er en af den nyere 

 Videnskabs Triumfer at have været i Stand til at maale 

 denne Kraft. For at drive et Pund Vands Molekyler 

 fra hverandre, det vil altsaa sige, omdanne dem til Vand- 

 damp, maa vi anvende en mekanisk Kraft, der er lig 

 med 1813000 Fodpund, d. v. s. en Kraft, som kan hæve 

 1813000 Pund en Fod højt eller et Pund til en Højde 

 af 1813000 Fod. Da vi nu let kunne bestemme Vægten 

 af en Kvadrattomme af vor Hinde, er det os muligt at 

 angive den Kraft, som vilde være i Stand til at trække 

 de Molekyler, hvoraf den bestaar, fra hverandre. 



End videre ere vi i Stand til, hvor mærkværdigt det 

 end kan synes, at beregne den Kraft, som udfordres 

 til at udvide Vandhinden. Denne Beregning er grundet 

 paa Kapillarvirksomheden, hvorpaa Sæbeboblen er et Ex- 

 empel. Desuden se vi os i Stand til indtil en vis Grænse 

 ved Forsøg at maale den Kraft, der udfordres til at 

 udvide Hinden, og vi komme da til det Resultat, at vore 



