385 



hold, at de dér fødes noget tidligere og kunne blive 

 noget længere ved at voxe og skifte Skal end i det 

 koldere Norden, hvor Vinterkulden indtræder tidligere. 

 Om Vinteren standser denne Livsytring nemlig efter 

 alles samstemmende Vidnesbyrd ganske*). 



■ Det staar tilbage at gjøre Rede for Flodkrebsens 

 For plantnings historie. Æggelederne udmunde i Hof- 

 terne af Hunnens tredje Benpar, Sædlederne sammesteds 

 i Hannens femte (sidste) Benpar. Egentlige Parrings- 

 redskaber findesikke, fordi en egentlig Parring, d. v. s. en 

 Indbringelse af det befrugtende Stof i Hunnens Kjønsveje, 

 ikke finder Sted. Rigtig nok ere Hannens to første Par 

 Halefødder omdannede paa en saadan Maade, at den For- 

 modning maatte ligge meget nær, at deres Bestemmelse 

 var at føre den befrugtende Vædske ind i Hunnens 

 Legeme. Dette er alligevel ikke Tilfældet ; de skulle 

 kun modtage den og derefter anbringe den paa bestemte 

 Steder uden paa Hunnens Legeme, forbi hvilke Æggene 

 skulle gaa, naar de træde ud af Æggeledernes Mundinger. 

 Roesel, Rathke og Soubeiran angive, at begge Kjøn 

 ere frugtbare, naar de ere 3 Aar gamle; men i Følge 

 C hantran gj ælder dette kun om Hunnen, hvorimod 

 Hannen allerede bliver avledygtig med Begyndelsen af 

 sit tredje Aar. Efter Steffenburgs Iagttagelser lægge 

 Hunnerne kun Æg hvert andet Aar. De smaa hvide 

 Ægspirer, som man finder i Æggestokkene, begynde først 

 i Slutningen af Februar eller Begyndelsen af Marts, 

 16 — 17 Maaneder efter den sidste Befrugtning, at blive 

 noget større og at antage et gulagtigt Anstrøg; senere 

 paa Vaaren blive de orangegule, om Høsten nogen Tid 



*) Om Gjenvæxt af tabte Dele se dette Tidsskrift 1873 S. 315. 



