386 



før Befrugtningen mørkebrune. Parringstiden falder i Sverrig 

 i Almindelighed i Oktober og varer maaske indtil ind i 

 Tsovember; tyske og franske Forfattere sætte den mindst 

 en Maaned senere (fra November til ind i Januar), hvilket 

 vel kan have sin Rigtighed paa Grund af Forskj ellen i 

 Klimaet. Parringen gaar i Følge C han tran for sig paa 

 den Maade, at Hannen griber Hunnen med sine Klosaxe, 

 vælter den om paa Ryggen og fæster sin Sædmasse paa 

 Undersiden af dens Svømmevifte. Denne Parringens 

 første Akt medtager et Par Minutter, hvorpaa han fører 

 hende hen under sig og afsætter en anden Sædmasse paa 

 Bugskjoldet mellem Æggeledernes Mundinger. Naar Hannen 

 har fjærnet sig, ser man derfor paa de angivne Steder 

 nogle smaa gule traadagtige Figurer af o — 4 Linjers 

 Længde; det er Hannens Sædmasser, som størkne ved 

 Berøring med Vandet og erholde en Fasthed som alminde- 

 lig Kit. Her blive de ofte siddende — i det mindste 

 de paa Bugskjoldet, der ikke saa let afslides som de 

 paa Haleviften — til næste Hudskifte. Det synes, at 

 Hunnerne gjøre sig temmelig kostbare, og at Hannerne 

 ere meget brunstige under Parringen; i det mindste be- 

 retter Carbon nier, at de ofte slaa Hunnerne gjentague 

 Gange til Jorden, saa at de kunne blive lemlæstede eller 

 dræbte derved; og St. har oftere set, at Sædmasserne 

 have været anbragte foruden paa de rigtige ogsaa paa 

 urigtige Steder, f. Ex. højt oppe paa Rygskjoldet. Lige- 

 ledes synes det at være Hannerne i deres blinde Kjøns- 

 drift ganske ligegyldigt, om Hunnernes Æg ere skikkede 

 til at befrugtes eller ikke; thi St. har truffet »befrug- 

 tede« Hunner, som desuagtet blot havde smaa umodne 

 hvide Æg i deres Æggestokke, og hvor »Parringen« 



