392 



nordlige Del af Kattegattet), at den i senere Tider (højst 

 en Snes Aar) har vist sig at være saa hyppig, at der 

 kan drives Hummerfangst. Ved Nord -Amerikas (Ny- 

 Englands) Østkyst findes der en fra vor lidt forskjellig 

 Art (H. americanus). Vor Hummer — hvis Navn man 

 har udledt af det oldnordiske »homa« , at gaa baglængs, 

 at »humme sig« — har i Almindelighed en Længde af 

 8 — 10 Tommer, men faar den Lov til at blive gammel, 

 kan den blive 18 Tommer, ja[maaske et Par Fod. Trods 

 sin kraftige Svømmehale, der sætter den i Stand til at 

 tilbagelægge en kort Strækning meget hurtig, er den 

 ikke nogen stærk eller udholdende Svømmer eller noget 

 meget bevægeligt og vidt omstrejfende Dyr*); tværtimod, 

 den er i Ordet« fulde Betydning et Standdyr, der 

 ikke gaar langt bort fra sit Fødested, naar den der har 

 Føde nok. Sit Tilhold har den, hvor der er Klippe- 

 eller Stenbund, temmelig tæt under Kysten mellem de 

 store Alger; om Vaaren, naar Varmen kommer i Vandet 

 (i Ma,j ?), gaar den — især maaske Hunnen for at afsætte 

 sin Yngel paa det lave Vand — op paa 1 — 4 Favne; 

 om Vinteren (fra Oktober?) trækker den -derimod ud paa 

 16— 20 Favne. Sin Føde søger den ikke frit i Vandet, men 

 — især ved Hjælp af Lugten, synes det — paa Havbunden, 

 hvor den kravler om; den skal især bestaa af Fiskerogn 

 og døde Fiske, hvoraf den fortærer store Masser; men 

 Axel Boeck — af hvis Artikel om ^det norske Hummer- 

 fiskeri og dets Historie**)« vi laane mange af de her 



*) Fiskerne ved Hirshais have gjort den Erfaring, at H., der havde 

 været holdte i Hyttefad, men ere blevne satte i Frihed ved en 

 Storm, ere blevne fangne igjen nogle Dage efter over en halv 

 Mil ude. 

 **) Tidsskrift for Fiskeri 1869 S. 28 og 145. 



