426 



Farve, Lugt og Velsmag, naar Frøet er modent, for at 

 Dyrene ikke skulle sluge dem før Tiden. Saa længe de 

 ere umodne, falder deres Farve sammen med det om- 

 givende Løvs, og denne »Beskyttelseslighed« er dem saa- 

 ledes til største ]Sytte. At Frugterne virkelig spises af 

 Fuglene og andre Dyr, er et Faktum, hvorom enhver 

 let kan overbevise sig, og at de atter udkastede Frø ere 

 spiredygtige, er lige saa ubestrideligt. At Hagebørster, 

 Kroge og Klæbrighed, hvormed vi have set mange af 

 dem udrustede , virkelig tjene til deres Udbredelse, 

 er bevist derved, at man finder saadanne Plantedele 

 hængende f. Ex. i Faarenes Uld, medens man paa den 

 anden Side aldeles ikke vilde kunne tænke sig nogen anden 

 Brug, Planten kunde g,jøre af saadanne Apparater. Hvad 

 endelig de elastiske Udslyngningsmekanismer angaar, 

 have vi jo her et af de mest øjensynlige Beviser for, at 

 Planten spreder sine Frø selv. 



I Almindelighed udstyres Frugterne eller Frøene 

 alene med Apparater til én Udspredningsmaade, men 

 der gives dog nogle Tilfælde, hvor der er ligesom 

 Reservemidler til Stede, hvis den ene Udvej skulde være 

 spærret. Vi have omtalt Magnoliaen med dens røde 

 Frø, der hænge paa elastiske Traade ud af Kapslerne. 

 Hvis tilfældigvis intet Dyr skulde æde dem, vil Vinden 

 kunne hjælpe lidt til, i det den sønderriver de fine Traade, 

 hvori Frøene hænge, og under Faldet til Jorden kunne 

 de altid føres et lille Stykke med Vinden. Jøde- 

 kirsebærret {Physalis Alkekengi) besidder et Bær om- 

 givet af et stærkt farvet, oppustet Bæger, — hvilket 

 tyder paa Tilpasning til Transport med Dyr, men da 

 Frugten til sidst løsrives fra sin Stilk, og det store Bæger 

 frembyder Modstand mod Vinden uden kj endelig at for- 



