428 



paa, om de selv lide derunder. Vi kjende nu aldeles 

 ikke de vilde Stamformer til de ovennævnte Pla/nter, men 

 mange Forhold hentede fra andre Planter tyde paa, at 

 deres Forfædre i den frie Natur maa have været udsty- 

 rede paa passende Maade. 



Vore Kornsorter kunne ogsaa give Anledning til 

 Tvivl om Theoriens Rigtighed. Hvorledes skulle nemlig 

 disses Frugter (»Frø«) kunne undgaa total Ødelæggelse af 

 de planteædende Dyr, da de helt og holdent ere spise- 

 lige og let falde i Øjnene? De dyrkede Planter ville 

 ganske vist være i høj Grad udsatte for Ødelæggelse, 

 tilmed da deres Frøspredningsapparater ere saa svagt 

 udviklede, men deres vilde Stamformer vare sikkerlig 

 ogsaa bedre udstyrede, hvis man tør slutte saaledes af 

 nærstaaende vilde Arter, thi Kornsorternes oprindelige 

 Skikkelse er for længst gaaet tabt^ — vi kjende ikke 

 deres Stamplanter lige saa lidt som deres egentlige 

 Fædreland. Hvad der gjælder om vore indenlandske 

 Kornsorter, gjælder ogsaa for de i andre Lande dyrkede. 

 Ibisen har rimeligvis i sin oprindelige Form ladet sig 

 udstrø af Vandet, thi vel ere Riskornene nu saa tunge, 

 at de synke til Bunds, men af og til forekommer der 

 dog saadanne golde Korn, der ved deres Ruhed (som 

 de have til fælles med de svange) ikke lade sig befugte 

 af Vandet, men kunne svømme derpaa, og den vilde Ris, 

 der nu ikke mere kjendes, maa have haft saadanne 

 lettere Frugter. Majsen er i sin nuværende Skikkelse 

 uskikket til at lade sig udsprede og er i Overensstem- 

 melse hermed ikke kjendt i vild Tilstand. 



Adskillige af vore Kulturplanter dyrkes for deres 

 saftige, kjødfulde Frugters Skyld, men kunne af for- 

 skjellige Grunde ikke eller kun efter saare ringe Maale- 



