429 



stok forplante sig selv ved Frø. Dette gjælder natur- 

 ligvis i allerhøjeste Grad^om dem, der slet ingen Frø 

 have, saasom Bananer, Korender, Ananas, visse 

 gode Pære sorter o. a. Enten kjendes Stamformen til 

 disse Racer ikke, eller, naar den findes, er den ud- 

 styret med veludviklede Frø (foruden med de sædvanlige 

 Tillokkelsesniidler for Dyrene, saasom Farve, Vellugt og 

 Velsmag). Andre Frugtsorter danne en Modsætning til 

 disse netop ved deres alt for store »Frø«; herhen høre 

 f. Ex. Planterne af Stenfrugtfamilien, saasom Blommer, 

 Kirsebær, Aprikoser og Ferskener, hvis -Stene« 

 i biologisk Henseende spille Frøenes Rolle. Ingen af 

 vore Fugle, der søge denne Slags Næring, kan sluge 

 disse store Legemer, men de forstaa ogsaa prægtig at 

 pille Kjødet fra dem, saa at de blive siddende paa 

 Stilken i nøgen Tilstand og have ingen Udsigt til at 

 blive spredte synderlig langt bort. Heri er nu Kulturen 

 atter Skyld , thi de vilde Kirsebær have saa smaa 

 Stene, at disse let kunne sluges af Fuglene, saa at Frø- 

 spredningen altsaa er muliggjort i dette Tilfælde , og 

 rimeligvis have da de øvrige ovennævnte Frugttræers 

 Stammeformer, som vi nu ikke kjende, været udstyrede 

 paa lignende Maade. 



De hidtil betragtede Planter, der alle vare Kultur- 

 væxter, lægge os altsaa kun tilsyneladende Vanskelig- 

 heder i Vejen for Theorien om Nødvendigheden af Frø- 

 spredningen; men endda er der flere vil dtvox ende 

 Planter, saasom Eg, Bøg, Hassel o. 1., hvis Frø eller 

 Frugters Størrelse og Tyngde synes at være til 

 Hinder for denne Akts Udførelse. Saadanne Planter 

 frembringe ogsaa sjælden mange Frø; men disse have 

 allerede ved Mængden af det Næringsstof, de indeholde, 



