456 



i dybt Vand, derom vidner Lagenes regelmæssige Afsæt- 

 ning; de Isbjærge, der besejlede dette Bav, stammede 

 uden Tvivl fra Isfjorde paa Skotlands Vestkyst. 



Til sidst finde vi Spor til, at Landet atter begyndte 

 at hæve sig. Isen trak sig op i de højeste Dale og for- 

 svandt endelig aldeles, efterladende Moræner og Blokke 

 i Højlandsdalene. 



Om Dyre- og Plantelivet i denne Periode vide vi 

 ikke meget; Havdyrene antyde et Klima som Grønlands; 

 af Landplanter og Landdyr har man kun fundet nogle 

 ukjendelige Planterester og nogle faa Fugleknogler i Ler- 

 lagene. Sandsynligvis har Skotland den Gang frembudt 

 et lige saa sørgeligt Skue som Spitsbergen i vor Tid; 

 nordiske Fugle have sikkert været dets vigtigste Beboere. 



IV. De nyeste Dannelser. 



Efter nu at have gjennemgaaet de egentlige Istidslag 

 skulle vi ganske kortelig undersøge de Dannelser, der 

 forbinde Istiden med Nutiden. 



Under Istidens Afslutning fandt jo, som vi have om- 

 talt, en stor Sænkning Sted indtil 11 — 1200 Fods Dybde. 

 Derefter begyndte Landet atter at hæve sig; denne Hæv- 

 ning var imidlertid ikke jævn og vedvarende; undertiden 

 fandt længere Standsninger Sted, ofte endogsaa partielle 

 Sænkninger. Disse Standsninger i Hævningen have som 

 deres Spor efterladt sig Havstokke; under saadanne 

 Standsninger kunde nemlig Bølgerne faa Tid til at ind- 

 skære Terrasser i den faste Klippe og afsætte Sand- og 

 Gruslag, der ofte indeholde Forsteninger; disse Havstokke 

 vise os altsaa, hvorledes Havet efterhaanden er sunket. 

 Imidlertid er det klart, at de ældste Havstokke i høj 

 Grad maa have lidt af Tidens Tand; Klipperne ere ved 



