457 



Forvitring og Frostens Virkning blevne saa forandrede, 

 at disse ældste (højeste) Havstokke næppe kunne gjen- 

 kjendes; desuden forøges Usikkerheden endnu mere der- 

 ved, at Atmosfæren alene kan frembringe noget lignende. 

 Af disse Aarsager er det meget sjældent, at man kan 

 paavise Havstokke paa 10 — 1100 Fods Højde; hvad man 

 har anset derfor, især inde i Landet, har ofte vist sig at 

 være noget andet. Fra 350 Fod og nedefter findes der 

 derimod, især i Kystegnene, aldeles umiskj endelige Hav- 

 stokke; paa stejle Klippekyster bestaa disse af smalle, 

 ligesom indhuggede Hylder; hvor Landet derimod skraa- 

 ner mere jævnt imod Havet, findes ofte brede Terrasser 

 bestaaende af Grus, Sand og Ler med Levninger af 

 Kystmollusker, — de lavere naturligvis de bedst beva- 

 rede. Ved Firth of Tay findes saaledes 7 — 8 Havstokke 

 over hverandre i en Højde af henholdsvis 25, 50 — 55, 

 75- 78, 100, 145—150, 250, 290, 390 Fod over Havet; 

 den sidste er meget utydelig. De højere tilhøre Istiden, 

 men selv i de lavere findes Spor af et noget koldere 

 Klima end det nuværende. 



Gaa vi ned under 60 Fod, finde vi baade paa Øst- 

 og Vestkysten af Syd- og Mellemskotland to vel mar- 

 kerede Havstokke; den højeste (45 — 55 Fod) indeholder 

 nulevende britiske Bløddyr i Forbindelse med enkelte 

 Arter, som nu synes at være indskrænkede til højere 

 Bredder. I Ayrshire fandtes her et raat Smykke af Kan- 

 uelkul, det første Spor af Mennesker i Skotland. Det 

 fandtes i 50 Fods Højde, hvilende paa Skuringsier og 

 dækket af Grus med Havmuslinger. Den bedst bevarede 

 og interessanteste Havstok er imidlertid den, der tindes 

 i 25 — 30 Fods Højde; imod Nord synes den efterhaanden 

 at synke til 8 — 10 Fod (ved Aberdeen). I Forbindelse 



