462 



nelser, var meget lang; vi overbevises let herom ved at 

 betragte de betydelige Mefgellag, dannede af Ferskvands- 

 sneglenes Skaller, som ofte findes i de udfyldte Søer. 



I disse Flod- og Indsødannelser finde vi hyppig 

 Levninger af de Dyr, som en Gang beboede Landet, 

 især Uroxen {Bos primigenius), Bos longifrons, Vildsvin, 

 Hjorte, Raadyr, Elsdyr, Rensdyr, den irske Kæmpehjort, 

 Geden, Ulven, Vildkatten, Ræven og Bæveren; af disse 

 ere mange nu uddøde i Skotland. Derimod findes her ingen 

 af de store Tykhude, som forekomme saa hyppig i Eng- 

 lands og Fastlandets Flodgrus; Mamutlevninger ere kun 

 fundne i og under Skuringsleret. End videre findes i 

 Skotlands unge Dannelser mange Stenvaaben og Red- 

 skaber, dannede af Menneskehænder; de findes over hele 

 Landet og tilhøre alle Arkæologernes yngre Stenalder 

 (den neolithiske Periode). Ingen Levning fra den ældre 

 Stenalder er funden nord for Tweed. 



Til Slutning skulle vi sammenfatte Hovedresultaterne 

 af Undersøgelsen af Skotlands postglaciale Dannelser. 



Efter den store Sænkning ved Istidens Slutning hæ- 

 vede Skotland sig atter af Havet. Denne Hævning var 

 ikke jævn, men standsedes undertiden; ja af og til fandt 

 der underordnede Sænkninger Sted. Under Standsningen 

 dannede Bølgerne Havstokke og Vandstandsmærker i Klip- 

 perne. Hævningen fortsattes, indtil Havet stod meget 

 lavere end nu. Britannien var da landfast med det øvrige 

 Europa, ja Nordsøen laa maaske tør. Sydfra vandrede 

 Dyr og Planter ind; Landet blev bedækket med Skove 

 og beboet af en rig Patte dyrfavna; Mennesket levede her 

 under lignende Forhold som Indianerne i Nordamerika. 

 Efter denne Tilstand indtraf igjen en Sænkning, der atter 



