466 



Og i Harbardssangen : 



Hlebard var en gammel Jætte, 

 troede jeg, saa haard som Flinten, 

 men han gav mig Tryllevaanden, 

 bort jeg trylled hans Forstand. 



Kunsten bestod fornemmelig i ved Hjælp af en saadan 

 magisk Vaand at finde ikke alene Vandaarer, men ogsaa 

 Metalaarer, skjulte Skatte af allehaande Art, opdage Tyve 

 og Røvere, finde Vej m. m. og har endog faaet et særligt 

 Navn : Rhabdomanti. Det er en af de overtroiske Levnin- 

 ger, som have holdt sig længst hos os, thi det er en endnu 

 den Dag i Dag overalt i Landet udbredt Tro, der endog 

 deles af mange af den dannede Klasse, at man ved Hjælp 

 af en Pilekvist er i Stand til at finde Vandaarer, thi andet 

 gaar det i Regelen ikke ud paa at søge hos os, skjønt ået 

 rigtig nok i Fyen fortælles, at Kammerjunker Finek, som 

 1767 arvede Dallund, anvendte en saadan Ønskekvist til at 

 finde Skatte i Gravhøje, hvilke Oldsager man anker over 

 bleve sendte til det paa slige Sager fattige Tyskland. 

 Endnu i Begyndelsen af dette Aarhundrede udstedte det 

 hermetiske Selskab, et G-uldmagerselskab, Diplomer, hvor- 

 med fulgte en Ønskekvist omgiven af kinesiske Bogstaver, 

 og som Exempel paa, hvor udbredt Troen paa Spaastikkens 

 magiske Kraft er, kan anføres, at selv de nøgterne Nord- 

 amerikanere ikke forsmaa Anvendelsen af en saadan endnu 

 i den allernyeste Tid til at opsøge Stenoliekilder med*). 

 De troende paastaa, at Træsorten er uvæsentlig, eftersom 

 Impulsen udgaar fra den med særegne Gaver forsynede 

 Vandsøger og ikke fra Grenen, om hvilket sidste Punkt man 

 vist nok let kan blive enig. Spaastikken gives i Alminde- 

 lighed en gaffelformet Figur og skal efter nogles Sigende 

 afskæres med en Flintesten under Fremsigelse af en eller 

 anden i dette Øjemed lavet Besværgelsesformular, bedst ved 

 Nymaane, efter andre i St. Hansnat eller Helligtrekongersnat. 

 Forskrifterne for Freragangsmaaden lyde i øvrigt noget for- 

 skjellig, og det kan maaske have nogen Interesse at høre, 

 hvad Samleren af disse Plantesagn har erfaret desangaaende 

 i forsk jellige Egne. Paa Lolland hedder det, at rnan skal tage 

 et aargammelt Grønpileskud, der maa være „ligesulet'*; 

 man tager fat paa Sulens Grene og gaar med den, holdende 

 den ud for sig, hen over Jorden; naar man kommer lige 



*) »Fædrelandet« 1869, Nr. 258 og 1870, Nr. 20. 



