fra Barndommen af. Jeg er født i en Egn, der vrimler 

 af Basaltkegler, og jeg havde saaledes tidlig Lejlighed 

 til at gjøre mig fortrolig med disse udbrændte Vulkaners 

 Form, hvis gigantiske Søjler bære paa Toppene de nu 

 heldigvis forfaldne Røverreder, hvor de ædle Landevejs- 

 riddere huserede paa Korstogenes Tid. Paa Drenge- 

 aarenes Indtryk, der rigtig nok baade var flygtige og gik 

 i mange andre Retninger, fulgte saa temmelig udstrakte 

 Rejser, der satte mig i Stand til baade nøjere at studere 

 dem, jeg allerede kjendte, og personlig at besøge nogle 

 af Evropas Vulkaner i Virksomhed. 



Nogle Aar efter Prins Napoleons i denne Hen- 

 seende frugtesløse Rejse, paa hvilken hans Jagt maatte 

 vende om midt imellem store Drivismasser af Mangel 

 paa Kul, lykkedes det mig og mine Rejsefæller heldigvis 

 uden store Vanskeligheder i Aaret 1861 paa en lille af 

 os udrustet Sejlskonnert at naa den lidet kjendte Jan 

 Mayen, der ligger paa Grænsen af det nordlige Ishav, 

 for det meste omgiven af stormoprørt Drivis og tætte 

 Taager, og kun sjælden viser de søfarende sin Top, der 

 nu er bedækket med Jøkler og endnu indtil for kort 

 siden var en virksom Vulkan, som hæver sine stejle 

 Vægge op af den larmende Brænding til en Højde af 

 næsten 7000 Fod. Tyve Jøkler maaske, sønderrevne 

 og kløftede som Schweiz's, stige fra denne pragtfulde 

 Kegle ned i Havet, indesluttede af stejle, takkede 

 Lavarygge, der rage ubevægelig op i Luften imellem 

 Isnaale og Jøkelrevner, snart sorte som Kul, snart 

 røde som Teglsten. 



Vi havde det Held, mine Rejsefæller og jeg, at 

 kunne lande paa flere Punkter paa denne ugjæstmilde 0, 

 der kun bebos af blaa Ræve og utallige Søfugle. Vi 



