udvikle sig i meget forskjellig Grad og ofte for en Del 

 eller ganske skjules af stedlige Ejendommeligheder. 



Vulkanske Udbrud melde sig for det meste ved, at 

 Røgen, der strømmer ud af Krateraabningen, bliver stær- 

 kere, at Sublimationerne ved Læberne af de Revner, der 

 gjennemfure Kraterbunden eller Udbrudskeglen , tage til, 

 og at der optræder lette Stød og Rystelser, der lidt efter 

 lidt tage til i Styrke, hvortil da ofte slutter sig en under- 

 jordisk Larm, som undertiden ligner groft Skytses Torden. 

 Støddene og Rystelserne udgaa utvivlsomt fra Vulkanens 

 Midtpunkt; Folk, der bo syd for Bjærget, føle Støddet 

 som kommende fra Nord til Syd, medens de, der bo paa 

 Nordsiden, føle det fra Syd til Nord. Udstrækningen af 

 de Svingninger, som frembringes i Jordoverfladen ved disse 

 Stød, er kun ved meget store Udbrud betydelig — i de 

 fleste Tilfælde overskrider den ikke engang Bjærgets 

 Basis. Neapel, som dog ligger saa nær ved Vesuv, har 

 kun sjælden lidt Skade paa sine ofi'entlige Bygninger ved 

 de af Bjærget frembragte Stød. Støddene blive heftigere, 

 Røgen stærkere. Larmen stiger til en høj Brølen, og 

 endelig blive ved en sidste Kraftanstrængelse de hærdede 

 Lavablokke, der tilstoppede Krateret, slyngede i Vejret. 

 I samme Øjeblik viser der sig ogsaa over Udbrudskeglen 

 en Lyssøjle, lysende som en Flamme, men ubevægelig og 

 stadig lodret over Krateret. Denne vulkanske Lyssøjle 

 er i Virkeligheden heller ingen Flamme. Dens øverste 

 Del taber sig i en mægtig Sky, der oven til viser sig lys 

 og hvid, neden til sort og tæt. Raketter af glødende 

 Stoff'er skyde i Tusendvis op i Flammesøjlen til en Højde 

 af flere Tusend Fod. Kun sjælden har man ved vul- 

 kanske Udbrud iagttaget virkelige Flammer, det vil sige 

 brændende Luftarter; Ildsøjlen, der synes at bære Skyen 



