13 



som næsten er knust til Støv, dette Krater danner nu 

 en Bugt elliptisk Form og betydelig Dybde, stor nok til, 

 at den kunde rumme alle Evropas Panserflaader. Midt i 

 denne Bugt hæver der sig nogle lave Smaaøer, der siden 

 Solons Tid ere blevne forstørrede ved gjentagne Udbrud 

 af en sort, fast Lava, og som man kalder »Kaimeni« 

 (de forbrændte). I Løbet af halvandet Hundrede Aar, 

 i hvilken Tid der intet Udbrud havde fundet Sted, var 

 der paa en af disse Øer opstaaet en Landsby med en 

 Havn og en Slags Badeanstalt til Benyttelse af de varme 

 Saltkilder, som sprudle der. I Januar 1866 begynder 

 Byen at synke. Husene ved Stranden glide langsomt ud 

 i Havet, Vandet bliver varmt, Blærer af brændbar Luft 

 skyde op fra Dybet, antændes og danse som Lygtemænd 

 hen over Overfladen, Blokke af sort Lava stige op i 

 stedse større Mængde og trænge Havet tilbage; Lavaen 

 bliver glødende, breder sig, og i Begyndelsen af Februar 

 træder Vulkanen i aabenbar Virksomhed. Man kalder 

 den Georgios efter Kongen i Grækenland, og Regeringen 

 sender Dampkanonbaaden Aphroessa derhen med en 

 videnskabelig Kommission med Direktøren for det astro- 

 nomiske Observatorium i Athen, Dr. Schmidt, der alt 

 tidligere har anstillet udmærkede Iagttagelser over Vesuv, 

 i Spidsen. Midt i Februar bryder en ny Lavastrøm frem 

 paa den modsatte Side af Neo-Kaimeni og danner slutte- 

 lig en Lavamark med et lille Krater. Man giver denne 

 Nydannelse Kanonbaadens Navn. Den 20de Februar led- 

 sages Georgios's Torden af en besynderlig Piben, der 

 lyder skarpt og skingrende som Damppiben paa et 

 Lokomotiv. Kanonbaaden nærmer sig Øen for at sætte 

 Naturforskerne i Land; de stige op paa en Højde lige 

 over for Georgios for nærmere at iagttage de brændende 



