23 



liolder Termometret sig ubevægelig Aar ud og Aar ind 

 og angiver Jordens Middeltemperatur, hvorfra man maa 

 gaa ud. Det er den eneste Art Beviser, der virkelig 

 kunde synes at have noget at betyde, og som derfor maa 

 undersøges noget nærmere. 



De dybeste artesiske Brøndboringer naa ikke fuldt 

 4,100 Fod dybt. Man finder, for at bruge runde Tal, 

 en Temperaturstigning af 1^ for hver 90 Fod man kom- 

 mer længere ned. Maalingerne ved Grenelle ved Paris, 

 Speerenberg ved Berlin, Mondorf og Neusalzwerk i West- 

 phalen afvige kun lidt fra dette Middeltal. Man har 

 imidlertid konstateret langt større Afvigelser, og medens 

 en Boring i krystallinske Stenarter ved Årtern i Thii- 

 ringerwald først viser en Stigning af en Grad i en Dybde 

 af 270 Fod, giver et Borehul ved NeuflPen i Wiirtemberg, 

 som næsten udelukkende gaar igjennem svovlkisholdig 

 Liasskifer, den uhyre Stigning af 1^ C. for hver 32 Fods 

 Dybde. Hvoraf kommer denne enorme Forskjel? 



Bjærgværkerne frembyde endnu større Afvigelser. I 

 Erzgebirge , der dog virkelig ikke breder sig over et 

 synderlig stort Areal, ere de yderligste Resultater 50 Fod 

 paa den ene Side og 360 Fod paa den anden, og i en 

 Mængde andre Bjærgværker, i hvilke man har anstillet 

 Iagttagelser, der rigtig nok ikke ere blevne saa konse- 

 kvent gjennemførte som Reichs i Erzgebirge, vakle 

 Tallene imellem disse to Yderpunkter. 



Her maa en foreløbig Bemærkning være mig tilladt. 

 Man taler bestandig om Temperaturens Middeltilvæxt som 

 om et konstant Middeltal, der er udledet af Iagttagelser, 

 som alle have samme Værdi. Jeg paastaar imidlertid, 

 at den Fysiker, der i sine Iagttagelser staar over for 

 Resultater, der afvige saa umaadelig fra deres Yderpunkter^ 



