35 



saa tager man fejl; man har endogsaa sat Jordskjælvet 

 i Lissabon, det betydeligste, der nogen Sinde er blevet 

 iagttaget, og som fandt Sted den 1ste November 1755, i 

 Forbindelse med Xorullos Udbrud i det vestlige Mexiko, 

 skjønt dette først fandt Sted fire Aar senere, den 29de 

 September 1759! 



Nej, dersom overhovedet noget som helst videnskabe- 

 ligt Resultat staar fast, saa er det det, at de fleste Jord- 

 skjælv ikke frembringes af vulkanske Kræfter, at Jord- 

 skjælv ofte forekomme i Egne, der ligge langt borte fra 

 alle vulkanske Dannelser, og at Jordskjælvene frembringes 

 ved Sænkninger, der maa indtræffe overalt, hvor der i 

 Jordbunden findes let opløselige Stenlag , der efterhaanden 

 opløses og føres bort af det nedsivende Vand, saa at de 

 overliggende Lag, berøvede deres Understøttelse, styrte 

 sammen. En meget simpel Betragtning kan overbevise 

 os om Rigtigheden af denne Paastand. Alt Vand, der 

 falder fra Atmosfæren ned paa Jorden, er fuldstændig 

 frit for faste Stofi'er — Sne, Hagl, Dug og Regn ere ikke 

 andet end fortættet Vanddamp. Derimod indeholder alt 

 Vand, der kommer frem fra Jordens Indvolde og løber 

 hen over dens Overflade eller siver ned i den, en Mængde 

 faste Substanser i Opløsning. Disse Substanser skyldes 

 de Lag, hvoraf Jordskorpen er sammensat, og deres 

 Mængde er saa betydelig, at de i Henseende til Volumen 

 svare til hele Bjærgkjæder. Af de opløste eller opskyl- 

 lede Materialier, som alle Jordens Floder føre bort i 

 Løbet af et Aarhundrede, kunde man konstruere Bjærg- 

 kjæder som Himalaya eller Cordillererne. Til disse 

 bortførte Stofi'er maa der, for saa vidt de ere hentede i 

 Dybet, svare tomme Rum, og disse Rum kunne kun fyl- 

 des ved Sænkninger. 



