37 



betydelige Udstrømninger af visse Luftarter, navnlig Kul- 

 syre. Der er Egne i Auvergne, i Velay, i Eifel ved 

 Rhinens Bred, hvor intet underjordisk Dyr kan leve, hvor 

 et Hul, der stødes i Jorden med en Stok, strax bliver 

 til en kulsyreholdig Kilde, hvor de Furer, Plovjærnet 

 trækker, og Grøfterne ved Landevejene i Bunden fyldes 

 med denne Luftart, der, som bekjendt, er tungere end 

 den atmosfæriske Luft. Den kan kun destilleres op fra 

 Dybet ved en stadig og længe vedvarende kemisk Virk- 

 somhed, maaske, som Mohr formoder, ved Silikaters 

 Indvirkning paa kulsur Kalk. Paa den anden Side vide 

 vi ogsaa, at Vulkanerne i Hvileperioderne imellem Ud- 

 bruddene bestandig destillere og sublimere en Mængde 

 Stoffer, Vanddampe, Svovlforbindelser, Klormetaller o. s. v. 

 — alt rigtig nok i forholdsvis ringe Mængde, men dog 

 nok til at vise, at der stadig foregaar mægtige kemiske 

 Processer i det indre. Endelig kjende vi i Nærheden af 

 de fleste Vulkaner, der vel synes udslukte, men dog endnu 

 vise Tegn til kemisk Virksomhed, en Mængde hede Kilder, 

 der bevise os, at Ilden i det underjordiske Laboratorium 

 endnu ikke er helt udslukt. 



Vi have tilbagevist Teorien om en Centralild, en 

 ildflydende Jordkjærne, med ét Ord Teorien om et al- 

 mindeligt i Jordens Midte beliggende Arnested, hvor alle 

 de i Virksomhed værende Vulkaners Skorstene skulde 

 munde ud. Det er uendelig sandsynligere, at hver Vulkan 

 eller i det mindste hver Gruppe Vulkaner har sit eget 

 særlige Arnested, der er beliggende i forholdsvis ringe 

 Dybde. Jeg kan ikke her gaa nærmere ind paa de Be- 

 viser for denne Anskuelse, som man kan udlede fra en 

 og samme Vulkans Lavas identiske kemiske Sammen- 

 sætning i Modsætning til de forskjellige Vulkanlavaers 



