44 



Mellemevropa, er en Ulærape, som selvfølgelig ikke lod sig 

 afhjælpe. For de af Forfatteren anførte Kjendsgjerninger 

 og Erfaringer maa han naturligvis selv og alene bære An- 

 svaret. 



Ved Afhandlingens Slutning skulle vi referere over 

 nogle i Anledning af Hr. P.s Artikel fremkomne Udtalelser, 

 der mere eller mindre gaa i modsat Retning. (R.) 



I. 



I de sidste Aar er det blevet meget almindeligt at 

 tale godt om Fuglene og at rose dem for de Tjenester, 

 de yde Agerbruget ved at udrydde de Insekter, der skade 

 Jordbundens Produkter. De lovprises i en Mængde Bøger, 

 Afhandlinger, Beretninger, Notiser osv., som jeg forgjæves 

 vilde søge at give Fortegnelse over; de have gjenlydt i 

 Agerdyrknings-, videnskabelige og literære Selskaber, paa 

 Generalraads-Møder og i lovgivende Forsamlinger. Det 

 er en almindelig Samklang, hvorom hele Verden synes 

 at være bleven enig, og i hvilken der hidtil ikke er frem- 

 traadt nogen Mislyd. Troen paa Fuglenes Nytte har na- 

 turlig affødt Tanken om at beskytte deres Tilværelse; 

 man har rejst Modstand mod den Jagt, der gjøres paa 

 dem, og de Snarer, man dertil anvender; man har næsten 

 viet Efterstræbere af Fuglereder til offentlig Fordømmelse; 

 man har endog forlangt Beskyttelsesforanstaltninger af 

 Senatet, og en alvorlig og lærd Senator har i en Betænk- 

 ning, der i formel Henseende er fortrinlig, i fuldkommen 

 god Tro og med Almenvellet for Øje gjort sig til Tolk 

 for Beskyldningerne imod Jægerne og Fugleredesøgerne 

 og for den offentlige Mening til Gunst for disses Ofre. 

 Regeringen har til en vis Grad ladet sig bevæge deraf. 

 Paa dens Opfordring har Videnskabernes Akademi ind- 

 delt Frankrig i forskjellige Bælter og for hvert af disse 



