54 



tigede Afsky paa Grund af den betydelige Skade, de 

 anrette paa Afgrøden. Uagtet vi i Departementet »He- 

 derne« have mange Oldenborrer og af flere Slags, lide 

 vi dog ikke synderlig af deres Larvers Ødelæggelser, 

 og det kommer deraf, tror jeg , at vore Marker kun 

 bære Kornsorter og lugede Planter; at vor treaarige 

 Vexeldrift indbefatter i det mindste én Halvbrak; at vore 

 naturlige Græsgange (vi have næsten ingen kunstige) ere ved- 

 varende og kun meget sjælden brydes op; at Markerne 

 have græsbevoxede Indfatninger, hvor Oldenborrerne hel- 

 lere ville lægge deres Æg end paa selve Marken, og hvor 

 Larverne blive, fordi de der finde Føde nok. Agerbru- 

 gets Fremskridt og navnlig det, der bestaar i Udvidelsen 

 af de naturlige Græsgange og Anlæggelsen af kunstige, der 

 periodisk brydes op, synes mig af sig selv at maatte 

 begunstige Oldenborrernes Formering og navnlig at gjøre 

 deres ødelæggende Larvers Nærværelse i Jordbunden 

 kjendelig. Den sunde Fornuft siger os jo, at naar en Græs- 

 mark, der i Løbet af tre, fire eller flere Aar har modtaget 

 disse Insekters Æg, derefter anvendes til Kornavl eller 

 til Dyrkning af Industriplanter, vil den opvoxende Grøde 

 komme til at lide mere eller mindre af »de hvide Orme«, 

 som Pløjelaget huser. 



Hvad Værd man end vil tillægge den her udtalte 

 Anskuelse, der er fuldstændig uden for vort Æmne, er 

 saa meget vist, at Oldenborrelarverne ere en skrækkelig 

 Plage for Agerbruget, ja endog for Skovbruget, og at 

 man nu i lang Tid forgjæves har søgt efter et Middel 

 imod dem. Efter visse begejstrede Fuglevenners Mening 

 skulde dette Middel derimod allerede være fundet; det 

 vilde være tilstrækkeligt, naar man selv hjalp en lille 



