64 



Der er en anden Snudebille, som alle Jordbrugere 

 kjende og frygte; det er den, som for dem er »den egent- 

 lige Snudebille«, men som Zoologen kalder Kor norm en, 

 Sitophilus granarius. Der vrimler ofte af den paa Korn^ 

 lofterne, hvor den ødelægger mere eller mindre betydelige 

 Kvantiteter Hvede og Majs. For at bekæmpe denne for- 

 dømte Yngel har man udtænkt en Mængde Midler, som 

 det ikke er min Opgave at beskrive og drøfte, men det 

 er aldrig faldet nogen ind i denne Henseende at stole 

 paa Fuglene; det vil ikke falde nogen ind at sige, at 

 Spurvene, der, naar de kunne, trænge ind paa Korn- 

 lofterne, lokkes derind af Insekterne og lade Kornet ligge 

 for at gjøre Jagt paa dem. Her have vi altsaa et af de 

 allerskadeligste Smaadyr, men imod hvilket Fuglene intet 

 formaa; thi da det mangler Vinger, forvilder det sig 

 aldrig ud paa Markerne, dets Larver ere skjulte i det 

 indre af Kornet, og de kornædende Fugle, ja selv det 

 tamme Fjerkræ, ere ikke meget tilbøjelige til at æde 

 Korn, der skjule en Orm. En anden Art af samme Slægt, 

 Sitophilus orizæ, lever paa samme Maade, men alene af 

 Risens Korn. 



Snudebillernes Familie slutter med flere Slægter, 

 Phlæophagus, Rhyncotus, Dryophthorus og Messites , der 

 alle bygge i Splinten af forskjellige Træer og overgive 

 disse til deres Larvers Graadighed; men de angribe kun 

 de udgaaede Træer og gjøre kun de Træer nogen Skade, 

 som man lader henligge hele Aar igjennem paa Skov- 

 bunden. Deres Opholdssted beskytter naturligvis disse 

 Insekter mod Fuglene*), og i øvrigt ere de, som alle 



*) Det kan dog vist ikke betvivles, at Forf. her og i det følgende i 

 en utilbørlig Grad overser den Betydning, som navnlig Spætterne 

 have ved at efterstræbe de under Barken levende eller i de ydre 

 Vedlag borende Insektlarver. (R. A.) 



