71 



Sneglebælgen, denne fortræffelige Foderplante, plettes 

 og fortæres af Larverne af et Insekt a.f EumolpeGcYUY>i^en, 

 som Proven^alerne kalde »Négril« (Colaphus ater). Dette 

 Insekts Frugtbarhed er vidunderlig, og jeg har i Languedoc 

 og Provence set store Strækninger af Sneglebælg øde- 

 lagte ved dets utallige Larvers Graadighed. Det er en 

 sand Landeplage, og den , der kunde finde et Middel til 

 at udrydde det, vilde yde Agerdyrkningen en overordentlig 

 stor Tjeneste. Men fortæl ikke Jordbrugerne, at de skulle 

 stole paa Fuglene; de ville le Dem op i Øjnene, thi de 

 vide godt, at Fuglene ikke besøge Sneglebælg-Markerne *), 

 at de ikke finde disse Larver efter deres Smag, og at 

 der selv i det Tilfælde, at de var tilbøjelige til at bruge 

 dem som Føde, vilde behøves en hel Egns Fugle for at 

 befri en eneste Sneglebælg-Mark for dem; vel at mærke, 

 naar først de tre Fjerdedele af Skaden var sket, thi indtil 

 da ere Ormene altfor smaa, til at Fuglene skulde gjøre 

 sig den Ulejlighed at æde dem. 



Ælmens Blade blive undertiden saaledes medtagne, 

 at de komme til at ligne Tyl, og Ellens saaledes, at de 

 se ud som Kantillefrynser. Dette hidrører fra to Larver 

 af ^a/erwc«-Gruppen, G. cratægi og Agelastica alni. En 

 tredje iVrt, Gasirophysaraphani, fortærer Bladene af Have- 

 syren og skaaner kun de tykkeste Ribber. Gid man vilde 

 sige mig, hvilke Fugle der æde disse Insekter og deres 

 lidet appetitlige Larver! Hvilke Festmaaltider kunde de 

 ikke have af dem, thi i enkelte Aar tæller man dem i 

 Millioner; men Naturen tilbyder dem samtidig en Over- 

 flødighed af mere tillokkende Retter. 



*) Vi komme dog senere til at anføre et Exempel derpaa. 



(R. A. 



