75 



Allerede i de nordiske Myter er der Tale om Rønnen. 

 Da Thor paa Rejsen til Gejrrød vadede over Aaen Vimr, 

 hvis Væxt foraarsagedes af Gejrrøds Datter Gjålp, fik han 

 til sidst fat i en Røn, hvoraf Talemaaden „Røn er Thors 

 Redning", ligesom det ogsaa fortælles, at med Rønnens 

 Blade blev Thors Bukke helbredede, naar de var saarede. 

 Paa Island^) bevaredes indtil den nyere Tid, eller maaske 

 endnu, flere fra gammel Tid hidrørende Formeninger om 

 Rønnens gode eller onde Egenskaber; det hedder saaledes, 

 at hvis man kun har én Rortold af dette Træ paa en 

 Baad, da kæntrer den, og det samme sker, hvis den ene 

 Stavn er gjort deraf; sidder et Stykke Røn naglefast i en 

 Bygning, kunne hverken Mennesker eller Kreaturer have Kræfter 

 til at føde, og endelig, at Venskab ophører mellem de bedste 

 Venner, der komme til at sidde lige for hverandre ved en 

 Ild, som dette Træ brænder i. Mohr fortæller end videre, 

 at ved Hospitalet Mødrufell i Øfjord staar et meget gammelt 

 Rønnetræ, som de kalde „den hellige Kvist"; om samme 

 berettedes, at man i de ældre Tider hver Julenat havde 

 besat alle dets Grene med tændte Lys, som brændte uden 

 at slukkes ud, hvor stærkt det end blæste. Det deler sig 

 strax ved Roden i tvende Dele, hvoraf hver er en halv Fod 

 i Gjennemsnit; disse dele sig atter i mange Grene, der have 

 skudt sig ud imellem nogle store Stene, der ligge sammen- 

 hobede tæt ved den, medens Træet selv staar i Ly under 

 en høj Klippe. 



Endnu fortjener her at meddeles et Sagn fra Island 

 om de to Rønnetræer^). I gamle Dage levede tvende 

 Søskende af god Æt paa Vestmandsøerne. Pigen blev 

 frugtsommelig, og onde Tunger udspredte det Rygte, at 

 Broderen var Barnefader. Skjønt Broderen ved alt hvad 

 helligt var nægtede at være skyldig i Forbrydelsen, og 

 skjønt Søsteren nævnede en anden Mand, der nu var rejst 

 bort fra Øerne, som Fader til Barnet, saa blev de dog 

 begge dømte til Døden og Dommen fuldbyrdet. Paa Retter- 

 stedet bad de Vorherre om efter Henrettelsen at bevise 

 deres Uskyldighed. De blev begravede hver paa sin Side 

 af Kirken; men nogen Tid efter voxede en liden Rønne- 

 kvist op af hver af Gravene; de blev større og større, 

 indtil deres Grene føjede sig sammen oppe over Kirke- 

 mønningen. Dette udlagdes da saaledes, at Gud herved 



M N. Mohr, Forsøg til en Islandsk Naturhistorie. Kbhvn. 1786. S. 136. 

 ^) Islandske Folkesagn, ude. af Andersen. I. S. 256. 



