78 



Bille lever den paa og af Kartoflens Blade og Stængler; 

 sine gule Æg afsætter den paa Bladenes Underside. Larven 

 er bleggul, faldende lidt i det rødlige, med en Række sorte 

 Pletter langs hen ad Siden og sort Hoved og Ben, omtrent 

 5 Linjer lang. Billen er ligeledes c, 5 Lin. lang, c. 2 J Lin. bred, 

 flad underneden, hvælvet oven paa, haardskællet, glat og 

 glinsende , bleggul med sorte Pletter paa Forbrystet og 

 sorte Striber paa Dækvingerne. I Løbet af Sommeren følge 

 3 Kuld efter hinanden ; der gaar knap en Maaned fra Ægget 

 er lagt til Billen har afkastet Puppehuden; de to første Kuld 

 Larver gaa ned i Jorden for at forpuppe sig der, men komme 

 frem som Biller 10 — 12 Dage derefter; det tredje Kuld 

 overvintrer derimod under Jorden og kommer først frem 

 det næste Foraar paa samme Tid som de unge Kartoffel- 

 blade, som det kan bortæde næsten fuldstændig. Man har 

 kjendt den i over 40 Aar, men tidligere kun som Beboer 

 af Colorado-Distriktet hinsides Klippebjærgene, hvor den 

 levede i forholdsvis ringe Mængde paa en vild Natskygge- 

 Art (Solarium rostratum) ; men da Kulturen ost fra trængte 

 frem til disse Egne, kastede den sig over den dyrkede Art 

 af den samme Slægt {S. tuberosutii) ^ tiltog meget stærkt i 

 Antal og bredte' sig saa fra Mark til Mark i modsat Ret- 

 ning; efter en Beretning i „BulL d. 1. Soc. d^acclimatation'''' 

 for Maj 1874 naaede den Nebraska i 1859 og Jowa 1861; 

 1864 — 65 gik den over Mississippi og ind i Illinois og 

 rykkede derefter frem mod Øst, 12 — 13 danske Mil hvert 

 Aar; man beregnede, at den vilde naa Atlanterhavet i 1878. 

 Denne Fremrykning er allerede rask nok for et Insekt, der 

 siges ikke at være tilbøjelig til at bruge sine Vinger; det 

 maa den dog vel gjøre alligevel, raaaske mest om Natten; 

 thi efter hvad Bladene berette og en Indsender (Hr. V. 

 Dinesen) i „Ugeskrift for Landmænd" bekræfter, havde 

 den allerede i 1874 naaet Atlanterhavet^). Den har ganske 

 vist naturlige Fjender, men det synes ikke, at de formaa 

 meget lige over for dens Formeringsevne. Flere Arter af 

 Mariehøns fortære dens Æg; der er forskjellige Biller og 

 Tæger, som fortære Larverne, og Tudserne sluge baade dem 

 og Billerne; mest udretter maaske en Snylteflue (Tachina)^ 



^) Maaske hidrører Uoverensstemmelsen fra, at den sydlige Kolonne 

 af klimatiske Grunde, som det udtrykkelig siges, ikke er rykket 

 saa rask frem som den nordlige (I Følge Hr. D, passerede den først 

 Missouri i 1869 og Mississippi i 1870). Med Hensyn til Midlerne til 

 at bekæmpe Karloffelbillen henvise vi til Hr. D.s Årtikel i Nr. 3 for 

 1875 af det nævnte Ugeskrift. 



